Справа № 456/2837/25
Провадження № 2/456/125/2026

РІШЕННЯ
іменем України

24 березня 2026 року місто Стрий 
Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Саса С. С. ,
при секретарі Кулешник С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковська Оксана Ярославівна, приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Оксана Юріївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності,
встановив:

Позивач виконавчий комітет Стрийської міської ради Львівської області звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , видане 27.03.2020 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я., зареєстрованого в реєстрі №284 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . 
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 22.10.2018 року до приватного нотаріуса Бораковської О.Я. відповідач ОСОБА_5 подала заяву про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущеним строком прийняття спадщини, після чого ОСОБА_5 звернулася з позовом до Стрийського міськрайонного суду про визнання додаткового строку на прийняття спадщини. 22.01.2020 року рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області було визначено додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори, яке було скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 21.09.2020 року та у задоволенні позову про визнання додаткового строку для прийняття спадщини було відмовлено. 01.04.2021 року ухвалою Верховного Суду було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 . На момент смерті спадкодавця претендентів на спадщину у встановлені законом строки не виявилося, внаслідок чого, відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України, майно має перейти у власність територіальної громади, як відумерла спадщина. 
Однак, ОСОБА_5 без достатніх правових підстав звернулася до приватного нотаріуса Бораковської О.Я. та 27.03.2020 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , незважаючи на відсутність правових підстав для цього. На підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, відповідач ОСОБА_5 зареєструвала право власності на відповідне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неправомірно відчужила його на підставі договору купівлі-продажу квартири 06.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Мірчук О.Ю., згідно якого право власності перейшло до відповідача ОСОБА_2 . При цьому укладаючи договір купівлі-продажу квартири, відповідач ОСОБА_5 свідчила, що згадана квартира в спорі, під забороною (арештом) та під податковою заставою не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб і судового спору немає, та що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. 
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задоволоти.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення.
Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Бораковська О.Я. в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.
Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Мірчук О.Ю. в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 , оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2020 року, справа №456/4002/19, визначено ОСОБА_3 додатковий строк 2 (два) місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №205529159 від 27.03.2020 року вбачається, що 27.03.2020 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською Оксаною Ярославівною на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії та номер 284 видане 27.03.2020 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською Оксаною Ярославівною, зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 21.09.2020 року по цивільній справі №456/4002/19 апеляційну скаргу Стрийської міської ради задоволено. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 01.04.2021 року по справі №456/4002/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Львівського апеляційного суду від 21.09.2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Стрийської міської ради Львівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Згідно статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, який воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. 
У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Так, спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст.1301 ЦК України відокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.
Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав, судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст.ст.203, 215-236 ЦК України. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.
Отже, як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №383/258/21 (провадження №61-18173св21), «порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними».
У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
У постановах Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 року №450/441/19, від 22.08.2022 року у справі №597/977/21 викладено правовий висновок про те, що визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи.
На підставі зібраних доказів судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.03.2020 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською Оксаною Ярославівною на квартиру АДРЕСА_1 , видано на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2020 року по справі №456/4002/19, яке було скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 21.09.2020 року, а тому відповідачка ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ) не мала права на отримання вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом та відповідно на державну реєстрацію за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , видане 27.03.2020 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я., зареєстрованого в реєстрі №284 на ім`я ОСОБА_3 , та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , видане 27.03.2020 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я., зареєстрованого в реєстрі №284 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . 
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 02.04.2026 року.

Головуючий суддя 	С. С. Сас