ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 квітня 2026 року    місто Чернівці справа №725/10566/25
провадження №22-ц/822/567/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К., 
Суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.
за участю секретаря судових засідань Тодоряк Г.Д.
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»,
відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 21 січня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Асташев С.А.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі по тексту ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилалося на те, що 07 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту №2882575 із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні кредитного договору.
Відповідачка за вказаним договором отримала кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 9000 грн та зобов`язалася сплатити Кредитодавцю суму кредиту та Проценти за користування кредитом, Неустойку (пеню, штраф), яка може нараховуватися у випадку порушення Позичальником умов цього Договору, а також комісії банків емітентів платіжних карт, які використовує Позичальник.
Відповідно до умов Кредитного договору, у якості підтвердження підписання Договору (вчинення електронного правочину), надання Кредиту Позичальнику надсилаються кошти та електронне повідомлення, в якому зазначається інформація про Кредитодавця, Основна сума кредиту, процентні ставки та міститься активне посилання на Правила, якими регламентуються порядок надання паперових копій електронних документів (за необхідності) та інші аспекти виконання вимог ч. 11 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Правила надання кредиту ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» розміщені на Сайті Кредитодавця URL: https://alexcredit.ua за посиланням URL: https://alexcredit.ua /umovi.
Також зазначає, що відповідно до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2882575 на суму 46782 грн від первісного кредитора до ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ», а в подальшому і до позивача у справі, на підставі Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025.
Відповідачкою не виконані належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку із чим сума боргу за кредитним договором №2882575 перед новим кредитором становить 46782,00 грн, з яких: 9000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 37782 заборгованість за відсотками.
Просили стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2882575 від 07.11.2019 у розмірі 46782 грн, а також стягнути із відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 6000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 21 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором № 2882575 від 07.11.2019 в розмірі 46 782 (сорок шість тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішення суду відповідачка ОСОБА_1 спрямувала до апеляційного суду засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на вказане рішення суду. 
Посилалася на те, що розрахунок зобов`язань (п. 2.18. Правил) Позичальника із зазначенням строків виконання умов кредитування, а також дати початку періоду, дати платежу (дати закінчення періоду), загальної суми Кредиту, Основної суми кредиту (п. 2.28. Правил) та Процентів за користування кредитом, розміру процентної ставки, орієнтовної реальної річної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, орієнтовної загальної вартості кредиту зазначаються у Графіку платежів (п. 2.6. Правил), який є Додатком № 1 до спірного Договору.
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку: при використанні Позичальником Загальних умов кредитування процентні ставки складають: в Базовий період з 07.11.2019 до 21.11.2019 (включно) — 1,70% за один день; в Спеціальний період з 22.11.2019 до 19.05.2020 (включно) — 3% за один день. Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Загальних умов кредитування складає 11 147 грн. зазначене відображено і у графіку платежів.
Отже, сторони відповідно графіку платежів (додаток № 1 до договору) узгодили, що сума тіла кредиту 9000 грн. сплачується у 2 платежі, а саме: з 07.11.2019 по 21.11.2019 – 8999 грн; з 22.11.2019 по 19.05.2020 – 1 грн. 
Суд першої інстанції на вказане не звернув уваги.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідачє графіку платежів, який є додатком до договору.
У кредитному договорі ніде не зазначено, що загальна вартість кредиту може становити 46782 грн, з яких 9000,00 грн тіла кредиту та 37782 грн процентів за увесь строк користування кредитом.
Просила змінити рішення суду та визначити до стягнення 11147,40 грн., змінити розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Вказали, що згідно деталізованого розрахунку до кредитного договору сума боргу становить 46 782,00 грн. за період 07.11.2019 – 06.06.2025, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9 000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 37 782,00 грн. (нарахування процентів згідно п.1.7.3. (1,70%) договору за період 08.11.2019 - 21.11.2019 у загальному розмірі становить 2 142,00 грн.; нарахування процентів згідно п.1.7.3. (3,00%) договору за період 22.11.2019 - 01.04.2020 у загальному розмірі становить 35 640,00 грн.
Оскільки відповідно до п.1.7.4. Кредитного договору №2882575 від 07.11.2019 нарахування процентів у Спеціальному періоді за Спеціальною процентною ставкою є правом Кредитодавця, а не його обов`язком, нараховані проценти за період з 02.04.2020 по 19.05.2020 не підлягають включенню до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.
Отже, наведений Позивачем деталізований розрахунок заборгованості до кредитного договору № 2882575 від 07.11.2019 відповідає умовам погодженим між Відповідачем та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ». 

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що 07 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2882575, згідно з умовами якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом – Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити Проценти за користування кредитом (п. 2.34. Правил) та інші платежі у відповідності до умов Договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні.
Відповідно до п. 1.3 Договору сума кредиту складає 9 000,00 гривень.
Також у п. 3.1 Договору Сторони погодили, що Строк дії Договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з Дати укладення Договору (п. 2.9. Правил) 07.11.2019 року до Кінцевої дати виконання Договору 19.05.2020 року (включно). Закінчення Строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати Заборгованості, яке мало місце під час дії Договору. Якщо Позичальник виконає Зобов`язання/сплатить Заборгованість за Договором до Кінцевої дати виконання Договору, Договір припиняє дію у Дату повернення/погашення кредиту (п. 2.8. Правил).
Згідно з п. 1.4 Договору кредит надається Позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3. цього Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника.
Відповідачка підписала Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором PS2882575.
На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором позивач надав Довідку від 03.11.2024 Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс», що діє разом із Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на підставі договору №41346335_18/10/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «ТОВ АЛЕКСКРЕДИТ», яка є підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі. Зазначені деталі проведеної 07.11.2019 операції з переказу коштів на суму 9000,00 грн на картку НОМЕР_1 .
До матеріалів справи долучений детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за Договором про надання кредиту № 2882575 від 07.11.2019, станом на 06.06.2025, відповідно до якого: 9000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 50742,00 заборгованість за відсотками.
10 червня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу №АК-10/06/2025 за яким Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб.
07 липня 2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладений Договір факторингу № ДФ-07072025 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних, Реєстрах прав вимоги, а, Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб.
Також долучений Витяг із реєстру боржників до Договору факторингу № ДФ-07072025, відповідно до якого до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2882575 від 07.11.2019 на суму 46782 грн (9000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 37782 грн сума заборгованості за відсотками).
До позову позивач долучив направлену відповідачці Вимогу-повідомлення про обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором № 2882575 від 07.11.2019.
Даних про добровільну оплату заборгованості до матеріалів справи не долучено.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи оскаржуване у даній справі рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, не здійснила погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором № 2882575 від 07.11.2019 перед позивачем (як новим кредитором), що становить 46782 гривень та складається з: - заборгованості за тілом кредиту - 9000 гривень; - заборгованості за відсотками - 37782 гривні.
Доказів на спростування розміру заборгованості та проведеного її розрахунку суду відповідачкою не надано. 
Суд першої інстанції вказав, що в Базовий період з 07.11.2019 до 21.11.2019 (включно) була визначена процентна ставка 1,70 % за один день користування Кредитом (Базова процентна ставка - п. 2.3. Правил), а в Спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 22.11.2019 до 19.05.2020 (включно) — 3 % за один день користування Кредитом (Спеціальна процентна ставка - п. 2.34. Правил).
Однак зазначені у Графіку платежів суми платежів повинні були бути внесені у відповідні періоди, а саме 21.11.2019 та 19.05.2020.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачкою своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором (21.11.2029 та 19.05.2020).
Деталізований розрахунок заборгованості за Кредитним договором №2882575 від 07.11.2019, сформований ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», що був долучений до позовної заяви являється безпосереднім доказом, містить детальний і повний опис сум фінансових зобов`язань, що підлягає погашенню.
Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість визначалася у період дії Договору з 07.11.2019 до 19.05.2020, з розрахунку процентної ставки 1,7 % у період до 21.11.2019 та в подальшому 3%.
Більше того, визначена у Договорі орієнтовна загальна вартість кредиту у розмірі 11 147 грн була вказана у випадку використанні Загальних умов кредитування, однак як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем умови договору не виконувалися, заборгованість та проценти за користування кредитом не сплачувалися.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів
Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
В силу ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.1 ст.1046 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».
У справі, яка переглядається, встановлено, що 07 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2882575, згідно з умовами якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом – Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит і сплатити Проценти за користування кредитом (п. 2.34. Правил) та інші платежі у відповідності до умов Договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні.
Відповідно до п. 1.3 Договору сума кредиту складає 9 000,00 гривень.
Відповідачка підписала Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором PS2882575.
Підписавши вказаний договір, відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Відповідно до Закону договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що кредитний договір №2882575 від 07.11.2019 укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Факт укладення вказаного договору, отримання кредиту в сумі 9 000,00 грн. та невиконання в повній мірі кредитних зобов`язань відповідачем не заперечується.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 000 грн., чого не заперечує і сама відповідачка.

Щодо набуття позивачем прав вимоги
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
10 червня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу №АК-10/06/2025 за яким Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб.
Відповідно до даних долученого платіжного доручення та повідомлення ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» повідомлено про здійснення повного розрахунку відповідно до п. 4.2. вищезгаданого договору факторингу, що підтверджується Платіжною інструкцією № 185.
Долучений Витяг із реєстру боржників до Договору факторингу № АК-10/06/2025, відповідно до якого до нового кредитора перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2882575 від 07.11.2019 на суму 46782 грн.
07 липня 2025 року між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладений Договір факторингу № ДФ-07072025 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних, Реєстрах прав вимоги, а, Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та сплатити Клієнту Ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб.
Фактор сплачує Клієнту 100% Ціни придбання, протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання відповідного Реєстру прав вимог, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у національній валюті України на рахунок Клієнта, на підтвердження чого долучено відповідну платіжну інструкцію.
Також долучений Витяг із реєстру боржників до Договору факторингу № ДФ-07072025, відповідно до якого до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2882575 від 07 листопада 2019 року на суму 46782 грн (9000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 37782 грн сума заборгованості за відсотками).
Таким чином, ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до відповідачки на вказану суму.

Щодо доводів апелянта про безпідставність нарахування відсотків за користування кредитом в сумі 37782 грн., апеляційний суд зазначає наступне
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Отже, позичальник отримує "чужі" грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.
Поняття "користування кредитом" є окремим випадком "користування чужими коштами". Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).
Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі №559/1622/19 вказав, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
За умовами Кредитного договору №2882575 від 07 листопада 2019 року вбачається наступне.
Згідно п.1.3. Кредитного договору, сума кредиту складає 9 000,00 гривень.
Відповідно до п.3.1., Сторони погодили, що Строк дії Договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з Дати укладення Договору (п. 2.9. Правил) 07.11.2019 до Кінцевої дати виконання Договору 19.05.2020 (включно). Закінчення Строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати Заборгованості, яке мало місце під час дії Договору. 
Якщо Позичальник виконає Зобов`язання/сплатить Заборгованість за Договором до Кінцевої дати виконання Договору, Договір припиняє дію у Дату повернення/погашення кредиту (п. 2.8. Правил). 
Згідно п.1.6. Договору, розрахунок Зобов`язань (п. 2.18. Правил) Позичальника із зазначенням строків виконання, умов кредитування, а також дати початку періоду, дати платежу (дати закінчення періоду), загальної суми платежу, Основної суми кредиту (п. 2.28. Правил) та Процентів за користування кредитом, розміру процентної ставки, орієнтовної реальної річної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, орієнтовної загальної вартості кредиту зазначаються у Графіку платежів (п. 2.6. Правил), який є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів у Договорі визначає окремі розрахунки Зобов`язань за Лояльними (покращеними) умовами кредитування (п. 2.25. Правил) та за Загальними умовами кредитування (п. 2.15. Правил). 
Згідно п. 1.7. Договору нарахування Процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку: 1.7.1. У випадку використання Кредиту (п. 2.20. Правил) менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, включаючи Дострокове виконання Зобов`язань (п. 2.12. Правил), Позичальник сплачує фіксовану суму Процентів за користування кредитом, яка складає 6,40% від визначеної в п. 1.3. цього Договору суми кредиту. 
Відповідно до п. 1.7.2. Договору, у випадку використання Позичальником Лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п. 1.3. Договору) та сплати Процентів за користування кредитом протягом 14 календарних днів з 07.11.2019 до 21.11.2019 (включно) (Базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,28% (Акційна ставка (п. 2.1. Правил) або Ставка за програмою лояльності (п. 2.34. Правил)). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Лояльних (покращених) умов кредитування складає 10 612,80 грн., у тому числі Основна сума кредиту 9 000,00 грн., Проценти за користування кредитом 1 612,80 грн. 
Пункт 1.7.3. Договору передбачає, що при використанні Позичальником Загальних умов кредитування процентні ставки складають: - в Базовий період з 07.11.2019 до 21.11.2019 (включно) - 1,70 % за один день користування Кредитом (Базова процентна ставка - п. 2.3. Правил);- в Спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 22.11.2019 до 19.05.2020 (включно) — 3 % за один день користування Кредитом (Спеціальна процентна ставка - п. 2.34. Правил). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Загальних умов кредитування складає 11 147,40 грн. 
Згідно п.4.7. Договору, кредит вважається простроченим при наявності Заборгованості після закінчення Кінцевої дати виконання Договору, зазначеної в п. 3.1. цього Договору, якщо вона не була змінена шляхом укладення Додаткової угоди.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором про надання кредиту не виконувала належним чином, не повернула отримані в кредит кошти та не сплатила проценти за користування кредитними коштами, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем.
Проценти за користування кредитними коштами нараховано з врахуванням розміру передбаченої договором процентної ставки та в межах строку дії Договору про надання кредиту, передбаченими умовами договору.
Тому посилання апелянта на те, що договором визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування складає 11147,40 грн., є безпідставними.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Зазначена орієнтовна загальна вартість кредиту у розмірі 11147,40 грн. визначена за умови виконання загальних умов кредитування, що в даному випадку відповідачем не дотримано. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договором кредиту, укладеними з ТОВ «Алекскредит», відповідачка не надала.
Оскільки відповідачка не здійснювала платежі на зменшення суми кредиту, тому відповідно до п. 1.7.3. Договору, проценти за користування кредитом були розраховані в базовий період за ставкою 1,70%, а в спеціальний період за ставкою 3% в межах строку дії договору. При цьому, як вбачається з графіку платежів, орієнтовна вартість кредиту у сумі 11147,40 грн. визначена, виходячи з того, що у наступному періоді відсотки нараховуються на зменшене тіло кредиту. Натомість, у даному випадку тіло кредиту сплачене не було. Відтак, саме на цю суму були нараховані відсотки за користування кредитом.
Таким чином, розрахунок заборгованості проведений з дотриманням узгоджених сторонами істотних умов договору та чинного законодавства, заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована в межах строку дії кредитного договору.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача.
Водночас, дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого невиконання умов договору або визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.
Із змісту наведених пунктів укладеного між сторонами договору, вбачається, що відповідач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією, передбаченою чинним законодавством України на дату укладення договору.
Розмір відсотків за користування кредитними коштами та строки кредиту сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому в статті 627 ЦК України.
Таким чином, до підписання договору позичальнику була надана вся інформація про умови кредитування, які відповідають її інтересам, є розумними та справедливими.
Відповідач, укладаючи кредитний договір, мала можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. 
За таких обставин відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про їх помилковість.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо розподілу судових витрат понесених в суді першої та апеляційної інстанціях
Відповідно до частин першої, другої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованого розміру стягнутих з відповідачки витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції, отож рішення в цій частині суд апеляційної інстанції також залишає без змін.
При цьому, за подання апеляційної скарги, відповідачка повинна була сплатити судовий збір у сумі 4542 грн.
Разом з тим, ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 25 лютого 2026 року апелянту було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у цій справі, а тому з позивача на користь держави підлягає стягненню 4542 гривні судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 21 січня 2026 року – залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривні.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак