ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 р. 	Справа № 520/29361/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 року (ухвалене суддею Заічко О.В.) в справі № 520/29361/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 963290184156 від 26.09.2025 р. щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести з 04.05.2023 р. перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні 12236,71 грн. за 2020-2022 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести з 23.10.2024 р. перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із урахуванням довідки про заробітну плату № 10.4 від 02.07.2012 р., за період з березня 1993 року по листопад 1997 року, видану Науково-виробничою комерційною фірмою “Універсал” та провести відповідні виплати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 р. адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 963290184156 від 26.09.2025 р. щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014 - 2016 роки; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 05.04.2023 року пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020 - 2022р.р., з урахуванням виплачених сум; в іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове рішення у цій частині, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести з 23.10.2024 р. перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із урахуванням довідки про заробітну плату № 10.4 від 02.07.2012 р., за період з березня 1993 року по листопад 1997 року, видану Науково-виробничою комерційною фірмою «Універсал» та провести відповідні виплати. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області. 
Рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України від 18.12.2014 р. позивачці призначено пенсію за вислугу років.
13.02.2015 р. за заявою позивачки виплату пенсії за вислугою років було припинено у зв`язку з працевлаштуванням.
З 25.06.2015 р. на підставі заяви виплату пенсії за вислугою років було поновлено.
З 02.09.2019 р. виплату пенсії за вислугою років було призупинено.
05.04.2023 р. ОСОБА_1 звернулася з заявою про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Пенсію за віком ОСОБА_1 було обчислено при страховому стажі 37 років 6 місяців 12 днів (стаж зараховано по 31.12.2022 р.), із середньомісячної заробітної плати за період роботи з 01.09.1990 р. по 31.08.1995 р. та за весь період страхового стажу з 01.07.2000 р. по 31.12.2022 р. До страхового стажу ОСОБА_1 зараховані всі підтверджені документами періоди роботи.
23.10.2024 р. ОСОБА_1 звернулася із заявою про перерахунок пенсії, до якої додала довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №10.4 від 02.07.2012, видану Науково-виробничою комерційною фірмою “Універсал” за період роботи за сумісництвом з березня 1993 по листопад 1997 року.
Після проведення перевірок відповідності первинним документам змісту довідок про заробітну плату №10.4 від 02.07.2012 р. (надана 23.10.2024 р.) та №01-10/153 від 09.02.2015 р. (містилась в пенсійній справі за вислугу років), буде розглянуто питання можливого перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. №185 та від 25.02.2025 р. №209 ОСОБА_1 було проведено перерахунки пенсії. Розмір пенсії з 01.03.2024 р. складав 3666,40 грн., з 01.03.2025 - 4075,44 грн.
19.09.2025 р. позивачка звернулась до органів ПФУ із заявою про перерахунок пенсії шляхом: застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020-2022 роки у розмірі 12236,70 грн.; врахування довідки про заробітну плату № 10.4 від 02.07.2012 р.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 963290184156 від 26.09.2025 р. було відмовлено у перерахунку пенсії позивачки.
Відповідачем у своєму рішенні зазначено, що для перерахунку пенсії надано довідку про заробіток для обчислення пенсії №10.4 від 02.07.2012 р. за період роботи з березня 1993 року по листопад 1997 рік видана Науково виробничою фірмою "Універсал" та передана експертом для перевірки первинних документів, на підставі яких вона видана, до відділу контрольно- перевірочної роботи головного управління ПФУ в Харківській області. Вищезазначена довідка буде розглянута, після проведення перевірки первинних документів, на підставі яких вона видана.
Згідно до матеріалів електронної пенсійної справи заробітна плата розрахована зі застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки, який враховувався під час призначення пенсії за вислугу років.
Вищезазначене обумовлено тим, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІУ передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підстави інформації про страховий стаж, заробітну плату(дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за період страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-ІУ, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Не погодившись із діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три останні три роки (2020-2022), позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право на перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача провести з 23.10.2024 р. перерахунок пенсії за віком позивачки з урахуванням довідки про заробітну плату № 10.4 від 02.07.2012 р., за період з березня 1993 року по листопад 1997 року, видану Науково-виробничою комерційною фірмою “Універсал” та провести відповідні виплати, суд першої інстанції виходив з того, що ця вимога є передчасною та такою, що заявлена на майбутнє, оскільки відповідач не відмовляв у врахуванні вищевказаної довідки про заробітну плату № 10.4 від 02.07.2012 р. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (в подальшому - Закон №1058-ІV).
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Разом з цим, статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (в подальшому - Закон №1788-ХІІ, (у редакції, чинній на момент призначення позивачки пенсії за вислугу років) передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мали працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. 
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+ Кз2+ Кз3+ ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. 
Тобто, за загальним правилом передбаченим ч. 2 ст. 40 Закону №1058, при обчисленні заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховується, серед іншого середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. 
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз положень ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV свідчить про те, що зазначеною нормою регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 16.06.2020 р. в справі №127/7522/17 Верховний Суд зазначив, що за змістом ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.10.2018 р. у справі №876/5312/17, у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, а надалі при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV. Великою Палатою Верховного Суду вказано, що в ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV дійсно встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак у випадку призначення іншої пенсії за іншим законом має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Судовим розглядом встановлено, що в 18.12.2014 р. позивачці призначено пенсію за вислугу років (як працівнику освіти) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", тоді як пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачці вперше призначено 05.04.2023 р.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за віком, оскільки в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії (за віком) за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV.
Наведені висновки суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 08.02.2024 р. в справі №500/1216/23, від 27.11.2024 р. в справі №560/11681/23, які в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачка має право на перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020-2022 роки.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести з 23.10.2024 р. перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із урахуванням довідки про заробітну плату № 10.4 від 02.07.2012 р., за період з березня 1993 року по листопад 1997 року, видану Науково-виробничою комерційною фірмою “Універсал” та провести відповідні виплати, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Приписами ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорюванні дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Судовим розглядом встановлено, що 23.10.2024 р. позивачка звернулася до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії, до якої додала довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №10.4 від 02.07.2012 р., видану Науково-виробничою комерційною фірмою “Універсал” за період роботи за сумісництвом з березня 1993 по листопад 1997 року.
Після проведення перевірок відповідності первинним документам змісту довідок про заробітну плату №10.4 від 02.07.2012 р. (надана 23.10.2024 р.) та №01-10/153 від 09.02.2015 р. (містилась в пенсійній справі за вислугу років), буде розглянуто питання можливого перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Натомість матеріали справи не містять доказів того, що при перерахунку пенсії відповідачем не буде врахована довідка про заробітну плату № 10.4 від 02.07.2012 р., за період з березня 1993 року по листопад 1997 року, видану Науково-виробничою комерційною фірмою “Універсал”.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач не відмовляв у врахуванні довідки про заробітну плату № 10.4 від 02.07.2012 р., за період з березня 1993 року по листопад 1997 року, видану Науково-виробничою комерційною фірмою “Універсал”, а тому вказана вимога є передчасною, спрямована на майбутнє, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, наразі спір з приводу вказаних обставин відсутній.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; п. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 в справі № 520/29361/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін