Справа №: 398/7865/25	

провадження №: 2/398/1269/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"08" квітня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Через систему «Електронний суд» ТОВ «Українські Фінансові Операції» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №4397935 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.02.2024 року в розмірі 20 000,00 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4397935 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 2 000,00 грн, строком на 360 днів, тобто до 11.02.2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 0,01 % в день (знижена процентна ставка) до 2,50% в день (стандартна процентна ставка). 23.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» був укладений договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого до ТОВ «Українські Фінансові Операції» перейшло право вимоги до відповідача за договором №4397935 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.02.2024 року. Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 21 000,00 грн, з яких: 2 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10 950,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 18.02.2024 року до 23.09.2024 року; 7 050,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 24.09.2024 року до 11.02.2025 року; 1 000,00 – заборгованість за штрафами/неустойками. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 20 000,00 грн, з яких: 2 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 18 000,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема , електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
18.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №439735 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 2 000,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит в строк 360 днів, тобто до 11.02.2025 року, зі сплатою відсотків в розмірі 0,01% в день за зниженою процентною ставкою та 2,50% в день за стандартною процентною ставкою. Крім того, відповідачем було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором графік платежів, який є додатком №1 до кредитного договору та паспорт споживчого кредиту.
ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується довідкою від 03.10.2024 року та інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк», з якої вбачається, що банківська картка № НОМЕР_1 емітована та видана на ім`я відповідача та 18.02.2024 року на зазначену картку зараховано кошти в сумі 2 000,00 грн.
23.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські Фінансові Операції`за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року, ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №4397935 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.02.2024 року.
Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги – це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.
Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором №4397935 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.02.2024 року.
Згідно з розрахунками, наданими позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 21 000,00 грн, з яких: 2 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10 950,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 18.02.2024 року до 23.09.2024 року; 7 050,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 24.09.2024 року до 11.02.2025 року; 1 000,00 – заборгованість за штрафами/неустойками.
При цьому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 20 000,00 грн, з яких: 2 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 18 000,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованими за період з 18.02.2024 року до 11.02.2025 року.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесені зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, доповнено ст. 8 частиною п`ятою наступного змісту: «5. Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».
Крім того, зазначеним законом розділі IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 такого змісту: «17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5%; протягом наступних 120 днів – 1,5%».
Цей закон набрав чинності 24.12.2023 року.
Отже, протягом перших 120 днів, тобто з 24.12.2023 року до 21.04.2024 року включно, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів, тобто з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року включно – 1,5%, а з 20.08.2024 року – 1% (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Пунктом 1.4.2. кредитного договору передбачено, що знижена відсоткова ставка (0,01% в день) застосовується за умови, що позичальник до 08.03.2024 року або протягом 3 календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу. У випадку невиконання цієї умови, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за стандартною відсотковою ставкою (2,5% в день).
Оскільки відповідач не виконала вищезазначену умову, то нарахування відсотків було здійснено за стандартною відсотковою ставкою в розмірі 2,5% в день.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановлено, що нарахування відсотків за користування кредитом за період з 18.02.2024 року до 11.02.2025 року включно (360 днів) здійснювалось з розрахунку 2,50% за кожен день користування кредитом, тобто 50,00 грн на день (2 000,00 грн х 2,5% : 100%), а тому загальна сума відсотків за цей період згідно з розрахунком, наданим позивачем, становить 18 000,00 грн (50,00 грн х 360 днів).
Однак, нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% в день за період з 21.04.2024 року до 11.02.2025 року є неправомірним, оскільки суперечить вищезазначеним приписам Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням вищезазначених вимог чинного законодавства щодо обмеження максимальної денної відсоткової ставки та заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом за період з 18.02.2024 року до 21.04.2024 року включно (64 дні) повинно здійснюватися з розрахунку 2,5% за кожен день користування кредитом, за період з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року включно (120 днів) – 1,5%, а за період з 20.08.2024 року до 11.02.2025 року включно (176 днів) – 1%, а тому сума відсотків за цей період становитиме: 10 320,00 грн ((2 000,00 грн х 2,5% : 100% х 64 дні) + (2 000,00 грн х 1,5% : 100% х 120 днів) + (2 000,00 грн х 1% : 100% х 176 днів)).
У позовній заяві позивач просив зазначити в рішенні про нарахування та стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рінням законної сили і до моменту виконання рішення відповідачем.
За приписами ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченомурозділом VIIцього Кодексу.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) викладено правовий висновок, що нарахування пені або відсотків у порядку частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період, протягом якого зобов`язання не виконується. При цьому, питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.
В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, засновані на відповідному договорі кредиту.
Пунктом 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на дату укладення договору позики (18.02.2024 року) та строк його дії в період дії в Україні воєнного стану, який не припинено і на час ухвалення рішення, нарахування встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України суперечить вищезазначеній нормі ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України, а відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Враховуючи те, що відповідач не виконала передбачені договором і законом зобов`язання ні перед первісним кредитором, ні перед новим кредитором – позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 000,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 10 320,00 грн, а всього – 12 320,00 грн.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з вищезазначених підстав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених вимог (61,60%), в розмірі 1 492,20 грн та 6 160,00 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 – 81, 141, 258, 259, 263 – 265, 268, 280 – 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40, прим. 19, літ. «Н», «П», код ЄДРПОУ 40966896) заборгованість за договором №4397935 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 18.02.2024 року в загальному розмірі 12 320 (дванадцять тисяч триста двадцять) грн 00 коп, яка складається з:
2 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту;
10 320,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40, прим. 19, літ. «Н», «П», код ЄДРПОУ 40966896) судовий збір в розмірі 1492 ( одна тисяча чотириста дев`яносто дві) грн 20 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 160 (шість тисяч сто шістдесят) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 08 квітня 2026 року.

Суддя О.В.Авраменко