Справа №522/14928/24
Провадження №1-кп/522/1732/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року        Місто Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого -       судді ОСОБА_1 
за участю секретарів -     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №12024162510000898 від 19.06.2024 за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Злинка, Моловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, одруженого, який має вищу освіту, займає посаду головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційно-господарського забезпечення Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора -      ОСОБА_5 ,
захисника -      ОСОБА_6 , 
обвинуваченого -    ОСОБА_4 , 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_4 достовірно знав, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_7 від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 № 3429-IX, продовжено з 16.11.2023 строком на 90 діб.
Відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», 03.03.2022 року №2105-ІХ.
Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Так, 09 січня 2024 року за результатами лікарського обстеження, згідно довідки військово-лікарської комісії № 06/139 виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовозобов`язаного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано придатним за станом здоров`я для проходження військової служби крім граф 1,2,3,5,6,8,9, відповідно до наказу МОУ «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» №402 від 14.08.2008. Також встановлено, відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які надавали б ОСОБА_4 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Після проходження медичної комісії ОСОБА_4 , 09.01.2024 головним сержантом ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 вручалась повістка при прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 на відправку 16.01.2024 о 10 годині 00 хвилин для проходження військової служби під час мобілізації, однак ОСОБА_4 , діючи умисно, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, категорично відмовився від отримання вказаної повістки та, в подальшому, 16.01.2024, у дату яка була зазначена у повістці, без поважних причин, не прибув за вказаною у повістці адресою, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, ст. 1, 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію", тобто ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. 
Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4  свою вину у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ст.336 України, не визнав у повному обсязі, пояснивши, що не вчиняв жодних протиправних дій та не мав наміру ухилятися від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки утримує трьох неповнолітніх дітей, та відповідно до закону має право на відстрочку. Він працює на державній службі більше 20 років, перебуває на військовому обліку, щороку його дані подаються відділом кадрів до РТЦК. На початку січня 2024 року він працював в ліцеї імені Столярського в м. Одесі, на його ім`я прийшла повістка з ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій було зазначено конкретний перелік документів, що необхідно мати при собі. Там не було зазначено про документи на відстрочку від призову на військову службу. 09.01.2024 він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , надав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та паспорт, інших документів у нього не було. Далі він пройшов ВЛК, комісія на його думку діяла формально, оскільки після проходження ВЛК відповідні дані не з`явилися у його особистому електронному кабінеті. Працівникам РТЦК він відразу повідомив, що має трьох неповнолітніх дітей на утриманні. Три працівника РТЦК, прізвищ яких він не пам`ятає, відповіли, що він не має права на відстрочку від призову на військову службу. На той час він не знав, що необхідно написати заяву про надання відстрочки і таких роз`яснень йому не надали. Він відразу за першим викликом з`явився до РТЦК. При цьому просив надати час для надання необхідних документів (рішення суду та інше). На той час він мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей його цивільної дружини і тому відповідно до п.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він мав право на відстрочку. До цього моменту він проживав з дружиною у цивільному шлюбі майже п`ять років. Батько дітей не платив аліменти і тому діти знаходяться на його утриманні. Йому відмовили у надані відстрочки і почали вмовляти розписатися за отримання бойової повістки, потім пішли погрози про кримінальну відповідальність. Далі склали акт про відмову від отримання повістки, під відеозапис йому зачитали про вручення бойової повістки і він на відеозапису казав, що відмовляється від отримання повістки оскільки має трьох дітей. Потім працівники РТЦК викликали поліцію, в присутності яких знову зачитали про вручення повістки і він знову відмовився з тих самих підстав. Після чого його передали поліцейським і він написав поліцейським пояснення. Наступного дня, 10.01.2024 він звернувся до ЖЕКу і йому надали довідку про те, що він спільно проживає і веде спільне господарство з цивільною дружиною і її дітьми. Він взяв рішення суду про те, що діти проживають з мамою. 11.01.2024 він знову приїхав до РТЦК щоб написати заяву та подати документи на відстрочку і забрати посвідчення військовозобов`язаного, та його нецензурними словами відправили в ІНФОРМАЦІЯ_5 щоб там отримати новий воєнний квиток. Тимчасове посвідчення йому не повернули. Потім він поїхав в ІНФОРМАЦІЯ_5 та пояснив їм все, вони йому запропонували написати заяву про втрату посвідчення і він сплатив штраф, далі написав заяву про відстрочку згідно зразка і 26.01.2024 йому знову видали нове тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. У квітні 2024 року до нього зателефонував слідчий Приморського ВП ОСОБА_9 і викликав його на допит, він приїхав і надав свої пояснення. В червні 2024 року він оновив дані в ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого подав копії документів слідчому. Потім слідчий викликав його на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, але там не було документів які він надавав слідчому, слідчий не перевірив вказані документи і його доводи щодо відстрочки. Після цього, у січні 2025 року, його знову викликали до Новоархангельського РТЦК і з`ясувалось, що заява про відстрочку зникла і він повторно написав заяву, додав до неї копії документів і в лютому 2025 року він отримав право на відстрочку. За місцем його роботи у нього є бронь, але він нею не скористався оскільки має відстрочку.
На уточнюючі запитання прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що на момент 09.01.2024 він не мав документів про відстрочку, але право таке мав. Дітей своєї цивільної дружини він не всиновлював. Станом на 09.01.2024 він міг бути заброньований за місцем роботи. Він працював в ліцеї імені Столярського і директор йому тоді пропонував бронювання, але він відмовився оскільки мав право на відстрочку.
На уточнюючі запитання захисника, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що шлюб з цивільною дружиною він зареєстрував у січні 2025 року. На даний час не всі діти неповнолітні, а станом на 09.01.2024 було троє неповнолітніх дітей. Він не пам`ятає, чи роз`яснював йому права працівник ТЦК, але пам`ятає, що йому не роз`яснювали процедуру отримання відстрочки через наявність неповнолітніх дітей. Його заробітна плата на рік складає 400000 грн і у дружини також. На даний час перший чоловік його дружини не допомагає дітям. Він допомагав ЗСУ. У нього служить старший брат з березня 2022 року і він йому регулярно допомагає, перерахував йому приблизно 20000 грн., потім купував разом з одногрупниками дрон і планшет, це приблизно 10000 грн.
Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ст.336 КК України, його вина повністю доведена дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами, зібраними в ході досудового розслідування. 
Відповідно до витягу з ЄРДР від 19.06.2024,  до ЧЧ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , про те, що в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12024162510000050 від 11.01.2024, проведеними слідчо-розшуковими заходами, було встановлено громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який відповідно до висновку медичної комісії №06/139 від 09.01.2024 був визнаний придатними до проходження військової служби, однак відмовився від отримання повістки про відправку, чим ухиляється від призову на службу в Збройних силах України під час мобілізації.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , показав, що на той час він працював інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 . Обвинуваченого знає, стосунків з ним ніяких не мав. В січні 2024 року ним було складено акт про відмову від підпису корінця повістки або відмови від отримання повістки, оскільки ОСОБА_4 відмовився отримувати повістку для проходження військової служби. У ОСОБА_4 на той період не було підстав для відстрочки, він був придатний для проходження військової служби. 

На уточнюючі запитання прокурора, свідок ОСОБА_8 пояснив, що події відбувались в січні 2024 року. ОСОБА_4 сам з`явився до ТЦК. Він бачив висновок ВЛК і ОСОБА_4 був придатний для проходження військової служби. Документи з приводу відстрочки ОСОБА_4 не надавав. Він зачитав ОСОБА_4 його права та обов`язки. Намагалися вручити обвинуваченому повістку, він відмовився при свідках і ним було складено акт.
На уточнюючі запитання суду, свідок ОСОБА_8 пояснив, що документи на відстрочку ОСОБА_4 не подавав. Він не пам`ятає щоб обвинувачений говорив про наявність у нього дітей. Якщо у обвинуваченого було право на відстрочку то він мав її оформити та отримати у встановленому законом порядку. Він не пам`ятає в якому ТЦК ОСОБА_4 перебував на обліку.
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 25.06.2024, слідчим ОСОБА_10 , вилучено у ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області оригінали наступних документів: повідомлення про кримінальне правопорушення від 10.01.2024; копія повістки про відправку на ім?я ОСОБА_4 ; копію повістки №3 на ім`я ОСОБА_4 ; копію документів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копію карти обстеження та медичного огляду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копія довідки ВЛК №06/139 від 09.01.2024 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з додатком висновка лікаря дерматолога; копія акту про відмову від отримання повістки від 08.01.2024; копію пояснення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.01.2024; запит із відповіддю на нього з КУ ООМЦПЗ на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.05.2024 60.2-СВ/195; запит із відповіддю на нього з КУ ООНД на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.05.2024 60.2-СВ/194; запит до Департаменту соціальної та сімейної політики №60.2/1012 від 16.01.2024 із відповіддю на нього; запит до Головного управління ПФ України в Одеській області №60.2/1013 від 11.01.2024 із відповіддю на нього; запит до ІНФОРМАЦІЯ_7 від 08.05.2024 №60.2/7385 із відповіддю на нього; інші процесуальні документи, характеризуючі матеріали відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мають значення для досудового розслідування.
Згідно із розпискою про отримання повістки, підписаною підполковником ОСОБА_11  на ім`я ОСОБА_4 , останньому наказано з`явитися 16.01.2024 о 10:00 за адресою: м.Одеса, вул.Канатна 87, каб.11 та мати при собі документі і речі, вказані на звороті повістки.
Відповідно до акту про відмову від підпису корінця повістки від 08.01.2024, складеного головним сержантом ОСОБА_8 , зазначено про вручення повістки військовозобов`язаному ОСОБА_4 про необхідність прибути за адресою: м.Одеса, вул.Канатна 87, 16.01.2024 о 10:00. ОСОБА_4 було роз`яснено зміст ст. 336 КК України, про що він розписався у даному акті в присутності двох свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підписами яких засвідчено вищевказаний акт.
Згідно із довідкою військово-лікарської комісії №06/139 від 09.01.2024,  було проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 09.01.2024 та визнано що, ОСОБА_4 , 1979 р.н., звання солдат, придатний до військової служби, крім 1,2,3,5,6,8,9.
Відповідно до висновку лікаря дерматолога від 09.01.2024,  призовник ОСОБА_4 , 1979 р.н. має діагноз: волохатий меланоформний невус шкіри живота.
Згідно із картою обстеження та медичного огляду від 09.01.2024, ОСОБА_4 , 1979 р.н., є здоровим і придатний до військової служби, крім 1,2,3,5,6,8,9.
Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 15.08.2024, в ході якого слідчим СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 вилучено у ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_3 , належним чином завірені копії документів особової справи військовозобов`язаного ОСОБА_4 , а саме: акт про відмову від підпису корінця та/або відмова від отримання повістки; повістка про відправку на ім`я ОСОБА_4 ; повістка на ім`я ОСОБА_4 ; висновок лікаря дерматолога на ім`я призовника ОСОБА_4 ; довідка ВЛК №06/139 від 09.01.2024; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 ; карта обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_4 ; копія паспорту та ІНН на ім`я ОСОБА_4 . 
Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.07.2024, свідок ОСОБА_8 пояснив, що він зможе впізнати військовозобов`язаного ОСОБА_4 , який 09.01.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився від отримання повістки на відправку. На фотознімку №2 свідок ОСОБА_8 впізнав військовозобов`язаного ОСОБА_4 , який 09.01.2024 відмовився від отримання повістки на відправку для проходження військової служби.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.07.2024, свідок ОСОБА_13 пояснив, що він зможе впізнати ОСОБА_4 , який 09.01.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився від отримання повістки від працівників воєнкомату. На фотознімку №2 свідок ОСОБА_13 впізнав військовозобов`язаного ОСОБА_4 , який 09.01.2024 відмовився від отримання повістки від працівників воєнкомату.
Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.07.2024,  свідок ОСОБА_12 пояснив, що він зможе впізнати чоловіка на ім`я ОСОБА_4 , який 09.01.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився від отримання повістки на відправку, яку йому вручав працівник воєнкомату. На фотознімку №2 свідок ОСОБА_12 впізнав чоловіка на ім`я ОСОБА_4 , який 09.01.2024 відмовився від отримання повістки на відправку, яку йому вручав працівник військкомату.
Речові докази: 
- копія акту про відмову від підпису корінця та/або відмова від отримання повістки від 09.01.2024; 
- копія повістки про відправку на ім`я ОСОБА_4 ; 
- копія повістки №3 на ім`я ОСОБА_4 ; 
- копія висновку лікаря дерматолога на ім`я призовника ОСОБА_4 ; 
- копія довідки ВЛК №06/139 від 09.01.2024 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
- копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 ; 
- копія карти обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_4 ; 
- копія паспорту та ІНН на ім`я ОСОБА_4 .
Суд вважає, що наведені та проаналізовані докази є належними, допустимими, достовірними, а сукупність доказів дає підстави для прийняття відповідного процесуального рішення щодо винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому злочині. Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, дають підстави прийти до висновки про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст.336 КК України. 
Стаття 336 КК (у редакції Закону №1357-ІХ від 30 березня 2021 року) передбачає кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Об`єктом правопорушення в широкому розумінні є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а ЗСУ, інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.
Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення - встановлений законом порядок комплектування ЗСУ (інших формувань). Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав ЗСУ, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування ЗСУ та інших формувань на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.
Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети - уникнути самого призову за мобілізацією.
24 лютого 2022 року, одночасно із введенням на всій території України воєнного стану, Президентом України виданий Указ № 69/2022, яким оголошено загальну мобілізацію, яка триває по сьогоднішній день та вочевидь посилюється. 
Конституція України передбачає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України «Про оборону» передбачає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Один із обов`язків громадян під час мобілізації є також з`явлення за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення їх призначення на особливий період.
Відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.
Матеріалами кримінального провадження, показаннями свідка ОСОБА_8 , а також зазначеними вище документами доведено, що ОСОБА_4 , будучи придатним до військової служби за висновком військово-лікарської комісії, 09.01.2024 відмовився без поважних причин отримати повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на відправку для проходження військової служби під час мобілізації. Очевидно, що метою таких дій обвинуваченого було саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 порушив вимоги ст. 65 Конституції України, ст. 1, 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію".
Доводи сторони захисту про те, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки він має право на відстрочку відповідно до п.3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», спростовані у повному обсязі наведеними вище письмовими доказами, а також показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні показав, що станом на 09.01.2024 у нього були відсутні документи, які надавали йому право на відстрочку від призову на військову службу і на той період він не перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 , а також показаннями свідка ОСОБА_8 , який підтвердив, що ОСОБА_4 після проходження ВЛК відмовився від отримання повістки, про що ним було складено відповідний акт та у ОСОБА_4 були відсутні документи, які надавали йому право на відстрочку від призову на військову службу. 
Як вже зазначалось, із суб`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення передбачає тільки прямий умисел.
Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).
Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які суд поклав в основу обвинувального вироку, вказують на те, що поведінка обвинуваченого беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову, оскільки на час вручення повістки він не подав до РТЦК та СП у передбаченому законом порядку необхідні документи та не отримав відповідне рішення, а тому підлягав мобілізації на загальних умовах. Наявність права на відстрочку автоматично не звільняє від проходження військової служби. 
Суд оцінює критично доводи ОСОБА_4 про те, що він станом на 09.01.2024 року не підлягав мобілізації, оскільки мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей, виходячи із наступного.
Дійсно, відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Утім це право не є абсолютним, оскільки для його реалізації особа має виконати певні умови та вчинити необхідні дії. А саме: перебувати на обліку в РТЦК, згідно з постановою №560 КМУ завчасно подати до РТЦК та СП відповідну заяву та надати докази на підтвердження, обставин, що дають право на відстрочку від мобілізації. 
Крім цього, відповідно до п.11 ч.1 Правил Військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 р., в редакції на час вчинення злочину так і станом на сьогодні, військовозобов`язані подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право громадян на відстрочку від призову на строкову військову службу.
Зазначених вимог законодавства ОСОБА_4 не дотримався, а саме: не звернувся завчасно до РТЦК та СП із заявою про надання відстрочки та не подав у передбачені законом строки документи, що підтверджують право громадян на відстрочку від мобілізації.
Суд звертає увагу, що станом на 09.01.2024 року обвинувачений, хоча і мав право на відстрочку, утім не реалізував його, оскільки не надав до вручення повістки про прибуття для проходження військової служби відповідні докази та не зробив цього до 16.01.2024 року, коли мав безпосередньо з`явитися за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Саме така поведінка обвинуваченого свідчить про наявність у нього наміру на ухилення від мобілізації. Навіть маючи право на відстрочку, особа могла і повинна була усвідомлювати, що воно реалізовується у передбаченому законом порядку, а не в будь-який спосіб та не діє автоматично.
Щодо доводів ОСОБА_15 про те, що ВЛК носила формальний характер, то суд також оцінює їх критично, оскільки, з показань самого обвинуваченого та матеріалів справи не вбачається підстав вважати, що у нього наявні захворювання, які могли б бути підставою для визнання його непридатним чи обмежено придатним. Крім того, обвинувачений не оскаржував висновок ВЛК про придатність до проходження військової служби.
Водночас матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_4 , станом на 09.01.2024, мав право на відстрочку від призову чи бронь. Так само відсутні докази того, що він не придатний для проходження військової служби за станом здоров`я. 
З наданих стороною захисту вбачається, що із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_4 звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 лише через рік - 8.01.2025 року, та отримав відстрочку від призову згідно довідки від 28.02.2025 року.
Водночас в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 звертався до РТЦК та СП із заявою про надання відстрочки протягом 2024.
Наведене підтверджує висновки про те, що станом на січень 2024 року обвинувачений не отримував рішення комісії РТЦК та СП про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст.336 КК України, та кваліфікує його дії в межах висунутого обвинувачення, за ст.336 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. 
При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України. 
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, є нетяжким злочином у сфері забезпечення призову та мобілізації, який карається позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.
ОСОБА_4  є громадянином України, має вищу освіту, одружений, займає посаду головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційно-господарського забезпечення Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, фактично мешкає у м.Чорноморськ Одеської області, одружений, на момент 09.01.2024 мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_12 ), позитивно характеризується за місцем роботи, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Згідно Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09.07.2017 року місце проживання дітей ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_12 визначено разом з матір`ю ОСОБА_14 . 
Обвинувачений не визнав свою винуватість у вчиненому злочині, однак не оспорював фактичних обставин справи, пояснив, що на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, він мав на утриманні трьох дітей віком до 18 років від його цивільної дружини ОСОБА_14 які мешкають з ними і тому відповідно до п.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мав право на відстрочку. До цього моменту він проживав з дружиною у цивільному шлюбі майже п`ять років. Батько дітей не платив аліменти і тому діти знаходяться на його утриманні. Його попередню заяву про відстрочку було втрачено, тому він отримав право на відстрочку лише в лютому 2025.
Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4  згідно ст.66 КК України - є наявність у обвинуваченого на утриманні на момент вчинення кримінального правопорушення трьох неповнолітніх дітей, вчинення кримінального правопорушення вперше та позитивна характеристика за місцем роботи. 
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, не встановлено.
Суд приймає до уваги, що громадяни України звільняються від виконання військового обов`язку на підставах, визначених цим Законом (ч.5 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
За положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно із ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зокрема 9) зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Судом встановлено, що згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_13 за вих№10/1265 від 28.02.2025 року ОСОБА_4 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі абзацу 3 частини 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 09 травня 2025 року. 
Виходячи з принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу.
Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Також суд зазначає, що потрібно керуватися суворо індивідуальним підходом при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили кримінальне правопорушення.
Тобто залежно від конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, дій, які він вчинив, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Водночас Конституційний суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року, справ N 1-33/2004 зазначив, що: «Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України (254к/96-ВР) в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України ( 254к/96-ВР ).
Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України ( 254к/96-ВР )».
Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав, однак не оспорював фактичні обставини, встановлені під час розгляду справи, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення та під час кримінального провадження, з урахуванням його позитивної характеристики за місцем роботи, взято до уваги те, що на час вчинення кримінального правопорушення він мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_13 за вих№10/1265 від 28.02.2025 року ОСОБА_4 наразі має відстрочку від призову на військову службу, до завершення мобілізації на підставі п.3 ст.23. Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та  вперше притягується до кримінальної відповідальності. 
Таким чином, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його сімейний стан, належну процесуальну поведінку, за наявності зазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого злочину, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.336 КК України та приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ч.1 ст.75 КК України з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбування покарання, але в умовах контролю за його поведінкою під час іспитового строку.
Саме такий вид покарання дозволить усвідомити обвинуваченому його негативну поведінку по відношенню до суспільства.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, процесуальні витрати відсутні.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України. 
Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не встановив.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-90,336 КК України, суд, 
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 ( два ) роки .
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: 
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
3)не виїжджати за межі України без дозволу органів пробації. 
Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем його проживання.
Строк відбування покарання  ОСОБА_4  рахувати з моменту оголошення вироку. 

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази: 
- копія акту про відмову від підпису корінця та/або відмова від отримання повістки від 09.01.2024; копія повістки про відправку на ім`я ОСОБА_4 ; копія повістки №3 на ім`я ОСОБА_4 ; копія висновку лікаря дерматолога на ім`я призовника ОСОБА_4 ; копія довідки ВЛК №06/139 від 09.01.2024 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 ; копія карти обстеження та медичного огляду на ім`я ОСОБА_4 ; копія паспорту та ІНН на ім`я ОСОБА_4 - зберігати у матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя:       ОСОБА_1