Справа № 533/77/26
Провадження № 2/533/172/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(за правилами спрощеного позовного провадження)
02 березня 2026 року Козельщинський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді – Оксенюк М. М.,
за участі: секретаря судового засідання – Шуліки Л. Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В
28.01.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 18.02.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4393617368.
07.10.2016 було укладено договір №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4393617368.
08.02.2021 було укладено договір № б/н, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4393617368.
10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4393617368.
Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4393617368.
У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, які прохає стягнути позивач на свою користь із ОСОБА_1 станом на день формування позовної заяви становить 40869,11 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 18885,40 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 3302,80 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами – 2502,23 грн; заборгованість за комісіями – 13363,43 грн; інфляційні збитки – 2223,86 грн; нараховані 3% річних – 591,39 грн.
Також позивач прохає стягнути із відповідача на свою користь понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно ухвали Козельщинського районного суду Полтавської області від 02.02.2026 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення (а.с.61).
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву позивача до суду не направив.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.
У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 18.02.2019 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4393617368 (а.с.11). Цей кредитний договір разом із паспортом кредиту (а.с. 12-13), Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір.
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит на будь-які законні цілі безготівковим шляхом в сумі 20790,00 грн строком на 48 місяців, тобто до 17.02.2023, відсоткова початкова ставка – 2,00% від суми кредиту, щомісячні відсотки – 3,69% від суми кредиту згідно з графіком платежів.
ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору в розмірі 20790,00 грн, що підтверджується випискою по особових рахунках кредитного договору №4393617368 від 18.02.2019 (а.с.16-46).
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання перед Кредитором щодо сплати процентів, повернення кредитних коштів належним чином не виконував, допустив виникнення заборгованості.
07.10.2016 між первісним кредитором та АТ «Таскомбанк» було укладено договір №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4393617368, що підтверджується витягом із реєстру прав вимоги від 20.02.2019 (а.с.48-49).
Відповідно до витягу, заборгованість ОСОБА_1 станом на 20.02.2019 становила 20851,72 грн, з яких: сума основного боргу - 20790,00 грн, сума нарахованих відсотків - 6,92 грн, сума нарахованого щомісячного відсотку (плати за кредитом) - 54,80 грн (а.с.50).
08.02.2021 було укладено договір № б/н, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4393617368, що підтверджується реєстром прав вимоги від 08.02.2021 (а.с.51-57).
Відповідно до витягу, заборгованість ОСОБА_1 станом на 08.02.2021 становила 35551,63 грн (без пені), з яких: заборгованість по основному боргу – 18885,40 грн, заборгованість по відсоткам – 3302,80 грн, заборгованість по комісії – 13363,43 грн, а також пеня – 2502,23 грн (а.с.61).

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4393617368, що підтверджується реєстром боржників від 10.01.2023 (а.с.62-76).
Відповідно до реєстру боржників, заборгованість ОСОБА_1 станом на 10.01.2023 становила 40869,11 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням – 18885,40 грн, сума заборгованості за нарахованими процентами – 3302,80 грн, сума заборгованості за нарахованими комісіями – 13363,43 грн, пеня – 2502,23 грн, відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно із ст.625 ЦК України – 2815,25 грн (а.с.77-80).
Відповідно розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, загальна заборгованість ОСОБА_1 за договором №4393617368 від 18.02.2019 складає 40869,11 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 18885,40 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 3302,80 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами – 2502,23 грн; заборгованість за комісіями – 13363,43 грн; інфляційні збитки – 2223,86 грн; нараховані 3% річних – 591,39 грн (а.с.47).
Позивач зазначає, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ним права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо попередніми кредиторами станом на день відступлення права вимоги, зі сторони ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань.
Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно достатті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч.1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.ч.1, 2 ст.1046 ЦК).
Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст.526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач отримав право вимоги до відповідача за договором №4393617368 від 18.02.2019.
Судом встановлено і це не заперечено відповідачем, що ці кошти ним були отримані і на час звернення позивача до суду ні позивачу, ні первісному кредитору не повернуті.
Як встановлено судом, за умовами вказаного договору відповідач 20.02.2019 отримав 20790,00 грн кредитних коштів на строк 48 місяців, тобто до 17.02.2023. За користування кредитом відповідачу нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося за відсотковою ставкою, встановленою умовами договору – 2,00% при наданні кредиту та 3,69% - щомісячні відсотки від суми боргу.
Наявність заборгованості відповідача по сплаті тіла кредиту в розмірі 18885,40 грн підтверджується матеріалами справи та ним не оспорена.
Суд вважає доведеним факт підписання договору №4393617368 від 18.02.2019 сторонами, отримання відповідачем 20790,00 грн кредитних коштів на умовах та строк, визначений цим договором та їх неповернення ним у повному обсязі ні позивачу, ні первісному кредитору.
Далі, як вбачається із матеріалів справи, у заборгованість відповідача включено суму комісії, яка становить 13363,43 грн. 
Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів правомірності нарахування такої комісії, як і не вказано відповідно до яких умов договору №4393617368 від 18.02.2019 вона нарахована у вказаному розмірі.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п.29 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17).
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача комісії, яка становить 18885,40 грн, правомірність нарахування якої не доведено.
Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягають до задоволення частково, а саме із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по основному боргу, що складає 18885,40 грн, заборгованість по відсотках – 3302,80 грн, а всього – 22188,20 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних збитків, суд зазначає наступне.
Так, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, заявляючи зазначену вимогу, позивачем не враховано положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 20.03.2019 по 23.02.2022, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928).
Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобовязань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Окрім цього, згідно із п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено по теперішній час.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних 21,65 грн та інфляційних збитків 136 грн є необґрунтованими та не відповідають приписам п.15 п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 40869,11 грн.
Судом задоволено позовні вимоги на суму 22188,20 грн, що становить 54,29% від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1445,42 грн.
Відповідно до ч.1 та 3 (п.1) ст.133 та ч.1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано: договір №01-07\2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; заявка на надання юридичної допомоги №545 від 01.12.2025; витяг з Акта №17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 – де визначено, що на надання усної консультації з вивчення документів витрачено 2 години – 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду витрачено 4 години – 12000,00 грн, загальний розмір винагороди складає 16000,00 грн (а.с.89 - 96).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції.
Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15.
Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну
правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 263-265, 268,280, 353-354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вулиця Мечнікова, буд.3, офіс 306, місто Київ, 01133) заборгованість за кредитним договором №4393617368 від 18.02.2019 у загальному розмірі 22188,20 грн (двадцять дві тисячі сто вісімдесят вісім гривень 20 копійок), з яких: 18885,40 грн –заборгованість за тілом кредиту; 3302,80 грн - заборгованість за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір у розмірі 1445,42 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, а в загальному розмірі 4445,42 грн.

Роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
Роз`яснити позивачу, що має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги впродовж тридцяти днів з дня проголошення рішення до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.
Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.М. Оксенюк