ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 931/592/21
провадження № 51-3224 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою представника потерпілого АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 на ухвали Локачинського районного суду Волинської області від 18 грудня 2024 року та Волинського апеляційного суду від 22 травня 2025 року стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки та жительки 

АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Локачинський районний суд Волинської області ухвалою від 18 грудня 2024 року, залишеною без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 22 травня 2025 року, кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст.185 КК, за 23 епізодами вчинення крадіжок із кредитних карткових рахунків закрив на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Як установили суди, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_7 у 2020-2021 роках працювала на посаді провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ № 10002/0106 філії - Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - ТВБВ № 10002/0106), що на вул. Миру, 26, в смт. Локачі Володимир-Волинського району Волинської області, була матеріально відповідальною особою.
ОСОБА_7 у зв`язку з виконанням своїх функціональних обов`язків мала доступ до персональних даних клієнтів та їхніх банківських рахунків, проведених ними банківських операцій, використовувала при цьому додаток «Ощад24/7» та електронно-обчислювальні машини (комп`ютери).
Керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 у 2020-2021 роках умисно, таємно, повторно заволоділа чужим майном - грошовими коштами АТ «Ощадбанк», які перебували на кредитних рахунках:
- ОСОБА_8 (25 лютого 2020 року - 2 000 грн, 2 000 грн, 26 лютого 2020 року - 2 000 грн, 02 березня 2020 року - 640 грн, 22 квітня 2020 року - 550 грн); 
- ОСОБА_9 (05 березня 2020 року - 1 600 грн, 10 березня 2020 року - 2 000 грн, 13 березня 2020 року - 610 грн, 22 березня 2020 року - 580 грн, 19 серпня 2020 року - 288 грн); 
- ОСОБА_10 (19 серпня 2020 року - 1 100 грн, 2 100 грн, 31 січня 2021 року - 680 грн, 01 лютого 2021 року - 680 грн); 
- ОСОБА_11 (05 жовтня 2020 року - 2 095 грн, 1 090 грн, 250 грн); 
- ОСОБА_12 (24 грудня 2020 року - 600 грн, 1 150 грн, 26 грудня 2020 року - 2 000 грн, 360 грн, 680 грн);
- ОСОБА_13 (18 лютого 2021 року - 500 грн).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Представник потерпілого ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги представник потерпілого обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, закриваючи на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПКкримінальне провадження в частині 23 епізодів за частинами 1, 2 ст. 185 КК, не врахував того, що: 
- ОСОБА_7 у ході виконання своїх службових обов`язків учинила продовжуваний злочин, а не повторні кримінальні правопорушення;
- загальний розмір шкоди, заподіяної АТ «Ощадбанк» за цими епізодами, становить 25 553 грн, що виключає можливість закриття кримінального провадження через декриміналізацію.
На касаційну скаргу представника потерпілого прокурор подав письмові заперечення, в яких, наводячи відповідні обґрунтування, просив ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Представник потерпілого підтримав доводи касаційної скарги, просив її задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Представник потерпілого в поданій касаційній скарзі покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).
Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Статтею 337 КПК визначено чіткі межі судового розгляду: 
- судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею (ч. 1);
- з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3).
Згідно з ч. 1 ст. 4-1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частиною 3 цієї статті визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, встановивши наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 479-2 КПК, виконав імперативну норму цієї частини статті, зупинив судовий розгляд, запитав згоду обвинуваченої на закриття провадження та, отримавши таку згоду, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК закрив об`єднане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за 23 епізодами, які кваліфіковані органом досудового розслідування як таємне викрадення чужого майна, в тому числі вчинене повторно (частини 1, 2 ст. 185 КК).
Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував таким: 
- з урахуванням набрання чинності Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX кримінальна відповідальність настає за крадіжку, якщо розмір викраденого майна в максимальній його межі перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (далі - НМДГ); 
- відповідно до висунутого органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачення за жодним із інкримінованих 23 епізодів вчиненого правопорушення розмір викраденого не перевищує двох НМДГ.
Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції встановив всі передбачені п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК правові підстави для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за 23 епізодами таємного викрадення чужого майна, в тому числі вчинених повторно. Рішення суду першої інстанції в цій частині в цілому відповідає вимогам ст. 370 КПК, є достатньо вмотивованим. 
Суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 370, 404, 405, 407, 412-414 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги представника потерпілого, які за своїм змістом є аналогічними до доводів його касаційної скарги, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
За результатами перегляду ухвали суд апеляційної інстанції підтримав рішення суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за 23 епізодами викрадення чужого майна, в тому числі вчинених повторно (частини 1, 2 ст. 185 КК) на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, дійшовши при цьому таких висновків:
- розгляд кримінального провадження в місцевому суді був здійснений в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за частинами 1, 2 ст.185 КК;
- прокурор під час судового розгляду обвинувачення за вказаними епізодами стосовно ОСОБА_7 не змінював.
Водночас суд апеляційної інстанції, на думку Суду, обґрунтовано не погодився з доводами апеляційної скарги представника потерпілого про те, що ОСОБА_7 вчинила продовжуваний злочин, з огляду на висунуте їй органом досудового розслідування обвинувачення (вимоги ст. 337 КПК) та те, що кримінальні правопорушення вчинялись обвинуваченою в різний час і стосовно різних потерпілих.
Крім того, колегія суддів звертає також увагу на те, що ні потерпілий, ні його представник під час досудового розслідування не звертались з приводу незгоди з пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням за частинами 1, 2 ст. 185 КК, під час судового розгляду подали заяву про розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції без їхньої участі.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу представника потерпілого АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвали Локачинського районного суду Волинської області від 18 грудня 2024 року та Волинського апеляційного суду від 22 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1   ОСОБА_2 ОСОБА_3