ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року Чернігів Справа № 620/1543/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу  
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради	
про	визнання протиправною відмову, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 	
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради у якому просить:
- визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради у видачі ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, оформлену листом від 12.08.2025 № 4194/2-16.04/2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 11.08.2025 № 07-07/735 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України;
- зобов`язати Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України;
- зобов`язати Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 579, на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона є членом сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та має право на отримання відповідного посвідчення на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Звернувшись до відповідача із заявою та повним пакетом документів, що підтверджують її статус, отримала від Департаменту відмову через те, що шлюб із загиблим чоловіком не був офіційно зареєстрованим. Водночас, зважаючи на те, що позивач подала відповідачу рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, яким було встановлено факт проживання однією сім`єю її та загиблого чоловіка ОСОБА_2 , то вважає, що відповідач не мав жодних законних підстав для відмови у наданні статусу члена сім`ї загиблого Захисника України.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки чоловік та жінка вважаються подружжям тільки тоді, коли їх шлюб зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану у встановленому законодавством порядку та це засвідчено Свідоцтвом про шлюб затвердженого зразка. При цьому законодавчо не встановлено, що особи, які проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу, мають такі самі права як подружжя в зареєстрованому шлюбі, зокрема, на отримання пенсії в разі втрати годувальника, допомоги або інших виплат та пільг, установлених законом. Установлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує (не узаконює) і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом жінка та чоловік вважаються подружжям тільки після державної реєстрації шлюбу.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради із заявою від 11.08.2025 про надання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України. 
До заяви були долучені наступні документи: копія паспорту ОСОБА_1 ; копія картки платника податків ОСОБА_1 ; копія витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; копія сповіщення про загибель ОСОБА_2 ; довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щодо участі загиблого ОСОБА_2 , видана на ім`я ОСОБА_1 ; копія Витягу з протоколу засідання центральної військово- лікарської комісії державної прикордонної служби України від 23 серпня 2024 року № 497 на ОСОБА_2 ; витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 ; копія рішення Деснянського районного суду від 14 травня 2025 року № 751/17384/24; копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 вересня 2022 року № 7423-500162033 ОСОБА_1 .
Листом від 12.08.2025 № 4194/2–16.04.2025 відповідач відмовив позивачці в наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, мотивуючи тим, що установлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану. 
Рішенням Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 11.08.2025 № 07-07/735 позивачці відмовлено у наданні відповідного статусу.
Судом встановлено, що 14.06.2025 набрало законної сили рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 14.05.2025, ухвалене в рамках цивільної справи №750/17384/24, відповідно до якого, встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області, однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з 03.05.2012 по 05.04.2022.
Вказаним вище рішенням встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали та вели господарство у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 2012 року по день загибелі останнього.
Під час спільного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась спільна дитина – донька ОСОБА_3 (свідоцтво про народження, видане виконкомом Грем`яцької сільради Новгород-Сіверського р-ну, Чернігівської обл., Україна, серії НОМЕР_1 від 02.03.2007).
ОСОБА_2 був прийнятий на військову службу за контрактом 25.06.1999 військовою частиною НОМЕР_2 , а з березня 2017 року проходив військову службу в Державній прикордонній службі України, а саме: у ІНФОРМАЦІЯ_3 (витяг з наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13.03.2017 № 123-ос, контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України № 200-ос від 24.04.2017).
Відповідно, в період введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022, ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу в ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) з розташуванням у АДРЕСА_1 , перебував на посаді техніка – начальника інженерно-позиційної групи відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_5 " тип " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.04.2022 № 33-ОС).
У подальшому, під час виконання бойового завдання, ОСОБА_2 в складі групи спільно з військовослужбовцями оп СпП " ОСОБА_4 ", займаючи бойову позицію в будинку поблизу Орджонікідзевського суду по АДРЕСА_2 , штаб-сержант ОСОБА_2 отримав поранення, та довгий час вважався безвісно відсутнім.
Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 18.05.2022 № 195-АГ штаб-сержанта ОСОБА_2 був зарахований до бойових безповоротних втрат особового складу НОМЕР_4 прикордонного загону як безвісно відсутній військовослужбовець.
Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 21.04.2022 № 33-ОС штаб-сержанта ОСОБА_2 було зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим.
Таким чином, з 21.04.2022 штаб-сержант ОСОБА_2 мав статус зниклого безвісті за обставин, що загрожували йому смертю.
Надалі, з позивачкою зв`язався слідчий, у зв`язку з чим 23.06.2024 у приміщенні моргу Вишгородського районного відділення КОБ СМЕ (адреса: вул. Кургузова, буд. 1, м. Вишгород, Київська обл.), за результатом огляду трупа невстановленої особи № 369 та відповідно до висновку експерта ДНДЕКЦ МВС від 05.08.2022 № СЕ-19-22/19211-БД встановлено, що особа чоловічої генетичної статі (труп № 369) може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ймовірністю події не менш ніж 99,999%, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (постанова Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 04.07.2024 про встановлення особи трупа). Всі процедурні моменти, пов`язані із загибеллю ОСОБА_2 виконувала позивачка, як його цивільна дружина.
Так, 19.07.2024 на зареєстроване місце проживання позивачки по АДРЕСА_1 , від ІНФОРМАЦІЯ_9 , як дружині загиблого військовослужбовця, надійшло сповіщення сім`ї від 19.07.2024 № 87 про загибель ІНФОРМАЦІЯ_10 її цивільного чоловіка, ОСОБА_2 , в бою за Україну, її свободу і незалежність у місті Маріуполь Донецької області.
Крім того, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 01.03.2024 у справі № 556/3429/23 (провадження № 2-о/556/50/2024) було визнано безвісно відсутнім ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ). Рішення суду набрало законної сили – 02.04.2024.
З огляду на матеріали справи ОСОБА_1 НОМЕР_4 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України було видано посвідчення дружини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби від 19.09.2025 серії НОМЕР_6 , а донці позивачки, ОСОБА_3 , Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради було видано посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України від 26.02.2025 серії НОМЕР_7 .
Вважаючи рішення відповідача про відмову в наданні статусу члена сім`ї загиблого Захисника України, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ч. 5 ст. 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
В силу вимог статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Положеннями пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII передбачено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма і порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.
При цьому, дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження (п. 2 ст. 3 Закону № 2011-XII).
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. 
Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII, до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать:
1) сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, поліцейських, які загинули або померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України;
2) сім`ї осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність), та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (у тому числі здійснення волонтерської діяльності), перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
3) сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
4) сім`ї осіб, які, перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання такими добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
5) сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
6) сім`ї осіб, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України.
Підставою для надання особам, зазначеним в абзаці 5 цієї статті, статусу сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України є (але не виключно):
а) клопотання про надання статусу сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України керівника добровольчого формування, до складу якого входила особа, яка загинула (пропала безвісти) чи померла. До клопотання додаються документи або письмові свідчення не менш як двох свідків з числа осіб, які спільно з такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій, або особи з інвалідністю внаслідок війни, або учасника війни відповідно до цього Закону, що підтверджують участь загиблої (пропалої безвісти), померлої особи в антитерористичній операції;
б) витяг з наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Генерального штабу Збройних Сил України про виконання добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
в) висновок судово-медичної експертизи.
До членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.
Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 року № 740 (далі – Порядок № 740).
Пунктом 2 Порядку № 740 визначено, що статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, згідно з цим Порядком надається, зокрема: сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу, військовослужбовців МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, і загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 740, до членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.
За приписами підпункту 4 пункту 4 Порядку № 740, підставами для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, є: для заявників з числа членів сімей осіб (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, та працівників підприємств, установ, організацій), зазначених у пункті 5 частини першої статті 10-1 Закону:
свідоцтво про смерть або рішення суду про визнання безвісно відсутнім;
документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, і загинула (пропала безвісти) або померла внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за формою згідно з додатком 1, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу), у складі якої особа, що загинула (померла), брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, або довідка (копія, витяг) галузевого державного архіву, іншої архівної установи, яка містить достатні докази про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - у разі, коли військову частину (орган, підрозділ) розформовано;
постанова (рішення) відповідної військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (крім випадків, коли особа пропала безвісти). :
Згідно з пунктом 5 Порядку № 740, для надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України заявник подає місцевому структурному підрозділу з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника заяву:
у паперовій формі за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника безпосередньо місцевому структурному підрозділу з питань ветеранської політики, у тому числі шляхом надсилання засобами поштового зв`язку або через центр;
в електронній формі заявниками з числа членів сімей осіб, зазначених у пункті 5 частини першої статті 10-1 Закону, засобами Порталу Дія (для законних представників або уповноважених осіб зазначених осіб за наявності технічної можливості) або засобами Реєстру.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 740 рішення про надання (відмову у наданні) статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі).
Положеннями пункту 19 Порядку № 740 визначено посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видається за бажанням заявника відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 579.
В силу вимог частин 2-4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Так, стосовно поняття "член сім`ї" Конституційний Суд України у Рішенні 03.06.1999 року у справі № 5-рп/99 виходив з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства.
Зокрема, Конституційний Суд України у вказаному Рішенні зазначив, що другу групу членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство.
При цьому, Конституційний Суд України вказав, що обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги щодо оплати житлово комунальних послуг спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Питання про визнання членом сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони інших осіб (крім подружжя, дітей, батьків) вирішуються відповідними органами і організаціями, а у спірних випадках - судами загальної юрисдикції, які з`ясовують характер відносин з військовослужбовцем.
Як встановлено судом вище, рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 14.05.2025 у справі № 750/17384/24, яке набрало законної сили 14.06.2025, встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області, однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з 03.05.2012 по 05.04.2022.
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та аналіз чинного законодавства суд дійшов висновку, що позивач, відповідно до вимог ст. 10–1 Закону № 3551-XII, має право на встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України. Відтак, відмовляючи позивачці у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника та Захисниці і видачі відповідного посвідчення, у той час як відповідач не довів правомірності своїх дій на підставі та у спосіб, визначені законодавством.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.
З огляду на матеріали справи, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме суми 12 000,00 грн, до суду надано копії: Договору про надання правничої допомоги №31/04 від 24.04.2024 (далі – Договір); додаткової угоди №1 від 11.02.2026, акт наданих послуг з правничої допомоги від 11.02.2026; квитанція до прибуткового касового ордеру від 10.02.2026; Ордер на надання правової допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Дослідивши зміст вказаних документів, визначаючись щодо співмірності та обґрунтованості заявлених до відшкодування на користь позивача судових витрат, суд зазначає таке.
Акт наданих послуг з правничої допомоги від 11.02.2026 містить перелік наданих послуг, серед яких значяться такі послуги як виготовлення копій та їх посвідчення не відноситься до видів надання правової допомоги в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Частина друга статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Верховний Суд неодноразово зауважував, зокрема, у постановах від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18, від 08.12.2022 у справі № 824/45/22, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З огляду на вказане, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду даної справи не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження складності справи та, відповідно, із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу професійну допомогу містить послуги, що не відносяться до правової допомоги, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 10 000,00 грн.
Відповідно до частин першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на матеріали справи позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову повністю, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1331,20 грн та 10 000,00 витрат на правову допомогу.
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправною відмови, рішення та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради у видачі ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, оформлену листом від 12.08.2025 № 4194/2-16.04/2025.
Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 11.08.2025 № 07-07/735 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Зобов`язати Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради надати ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Зобов`язати Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 (ЗП України, 1994 р., № 9, ст. 218), - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 579, на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1331,20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Відповідач: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, вул. Івана Мазепи, 19, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14017, код ЄДРПОУ 43649464. 
Дата складення повного рішення суду - 20.04.2026. 
Суддя Ю. О. Скалозуб