Справа № 463/7984/25
Провадження № 2/463/288/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Львів 
Личаківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді  Білоуса Ю.Б.,
за участю секретаря с/з  Віцькар А.С.,
позивача     ОСОБА_1 ,
представника позивача  адвоката Багрія О.Л.,
представника відповідача   адвоката Цебака І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката БАГРІЯ ОЛЕГА ЛЮБОМИРОВИЧА в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовним вимог.
адвокат БАГРІЙ ОЛЕГ ЛЮБОМИРОВИЧ в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Личаківського районного суду м.Львова із позовом (документ сформований в системі «Електронний суд») про відшкодування шкоди.
Просить суд: стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 000,00 гривень.
Позов мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 близько о 09.30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий перебуваючи в навчальному закладі СЗШ №29 м. Винники вдарив свою однокласницю ОСОБА_4 (дочку позивача), ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 17 липня 2025 року у справі №463/6093/25, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та обрано їй покарання у виді адміністративного штрафу.
Внаслідок протиправних дій відповідача, дочка позивача - ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді забою іншої та неуточненої частини гомілки.
Крім того, унаслідок протиправних дій однокласника, що призвели до нанесення неповнолітній доньці позивача ( ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ) легких тілесних ушкоджень у вигляді забою гомілки, дитина зазнала не лише фізичного болю, а й істотних душевних страждань. 
Після інциденту донька позивача відчувала страх перед поверненням до навчального закладу, замкненість у собі, тривожність, уникала спілкування з однокласниками, втратила інтерес до навчання та позашкільних занять. Вона переживала приниження та образу, адже тілесні ушкодження були заподіяні в присутності інших дітей, що викликало у неї почуття сорому та психологічну травму. Позивач, як мати, щоденно спостерігала за погіршенням її емоційного стану, зниженням самооцінки та загального психоемоційного здоров`я дитини. Її звичний ритм життя був порушений, виникла потреба у психологічній допомозі та постійному моєму супроводі. 
З огляду на вік дитини, її вразливість, особливу чутливість до насильства (навіть у вигляді агресивної поведінки з боку однолітків), та наслідки, які мала ситуація для її психоемоційного стану, позивач вважає за необхідне звернутися до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди, яку з врахуванням тривалості моральних страждань, невизнання винуватості зі сторони як однокласника ОСОБА_3 так і його матері (відповідача), оцінює у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч ) гривень.
Рух справи.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2025 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Білоуса Ю.Б.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Протокольною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2026 року відмовлено в прийнятті до розгляду заяви представника позивача про уточнення позовних вимог.
Позиції учасників по справі .
Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Крім того, просили долучити та врахувати при прийнятті рішення у справі заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просили стягнути відповідний розмір моральної компенсації з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі її законного представника (матері) - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Представник позивача наголосив, що подана заява про уточнення позовних вимог не є заявою ні про зміну предмету, ні про зміну підстав позову. Більше того, не стосується ні збільшення, ні зменшення позовних вимог. А скоріш за все є заявою по суті спору, якою уточнено процедуру (механізм) стягнення відповідних коштів.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Відзиву стороною відповідача не подано. Зазначив, що в матеріалах справи відсутній будь-який належний та допустимий доказ на підтвердження факту як спричинення, так і заявленого розміру моральної шкоди. Долучений до матеріалів справи психологічний висновок таким доказом не є. Вважає, що до матеріалів справи не долучено доказів і на підтвердження факту того, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Щодо поданої представником позивача заяви про уточнення позовних вимог зазначив, що особисто він в своєму електронному кабінеті в системі «Електронний суд» таку заяву отримував, при цьому відповідачу вказана заява не надсилалась і відповідно остання такої не отримувала. Наголосив, що заяву подано з порушення встановленого ЦПК України строку, більше того, нормами чинного процесуального кодексу не передбачено можливості подачі заяви про уточнення позовних вимог. Вважає, що сторона позивача не довела неможливості подачі такої заяви в більш коротші строки зважаючи на те, що позов подано ще в серпні 2025 року. А тому зважаючи на вказані обставини просив відмовити в прийнятті до розгляду вказаної заяви.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.
Позиція Суду.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд, постановляючи рішення відповідно до положень ст.265 ЦПК України, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Фактичні обставини справи. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Судом встановлено, що згідно постанови Личаківського районного суду м.Львова від 17 липня 2025 року у справі №463/6093/25 (провадження №3/463/1283/25) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу (а.с.9-11).
Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови суду підставою для притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності стали наступні обставини. Зокрема,  ОСОБА_2 6 червня 2025 року близько о 09:30 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий перебуваючи в навчальному закладі СЗШ №29 м. Винники вдарив свою однокласницю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
В результаті події, яка мала місце 6 червня 2025 року близько о 09:30 год. за адресою: м. Винники, вул. Сухомлинського, 6,малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою іншої та неуточненої частини гомілки, що стверджується долученою до матеріалів справи копією медичної довідки, виданої КНП ЛОР «Клінічний центр дитячої медицини» (а.с.12). 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно
до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода
на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 , покликаючись на положення статті 23,1167,1178 ЦК України, обґрунтовувала мотивованість та підставність подачі такого тим, що внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , останній спричинив 06 червня 2025 року в приміщенні школи її доньці ОСОБА_4 не лише тілесні ушкодження у вигляді забою іншої та неуточненої частини гомілки, а й моральну шкоду.
Спричинена малолітній ОСОБА_4 моральна шкода, на думку позивача, проявилась в тому, що внаслідок зазначеної події малолітня ОСОБА_4 зазначала істотних душевних страждань, так як після інциденту відчувала страх перед поверненням до навчального закладу, замкненість у собі, тривожність, уникала спілкування з однокласниками, втратила інтерес до навчання та позашкільних занять. Вона переживала приниження та образу, адже тілесні ушкодження були заподіяні в присутності інших дітей, що викликало у неї почуття сорому та психологічну травму. А тому позивач, як мати, щоденно спостерігала за погіршенням її емоційного стану, зниженням самооцінки та загального психоемоційного здоров`я дитини. Її звичний ритм життя був порушений, виникла потреба у психологічній допомозі та постійному моєму супроводі. 
Спричинену моральну шкоду позивач з огляду на вік дитини, її вразливість, особливу чутливість до насильства (навіть у вигляді агресивної поведінки з боку однолітків), та наслідки, які мала ситуація для її психоемоційного стану, оцінює у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч ) гривень.
Завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, що передбачено п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів, що передбачено п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4,5 ст. 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей16і23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Відповідно до положень ч.1 ст.1178 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Оцінюючи обґрунтованість та вмотивованість заявлених позивачем у позовній заяві вимог, на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а також доказового підтвердження суд враховує наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
У справі, яка розглядається, позивач ОСОБА_1 стверджуючи про спричинення її доньці ОСОБА_4 моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 80 000,00 грн. та яку просить стягнути з відповідача, на підтвердження вказаних покликань та обставин долучила до матеріалів справи копію психологічного висновку, датованого 19.08.2025 року за підписом практичного психолога Підкови Марії (а.с.13-14). На думку позивача, вказаний висновок підтверджує, як факт спричинення малолітній дитині моральної шкоди, так і обгрунтованість заявленого у позові розміру такої.
Згідно вказаного висновку (дослівно): «На момент обстеження дівчинка має 10 років закінчила 4-й клас. Сім`я повна, батьки мають вищу освіту. При обстеження у дитини виражена висока тривожність, страх, емоційність, проблеми зі сном. Зі спостереження матері дівчинки ОСОБА_5 , така поведінка є наслідком побиття однокласником, що підтверждує і сама ОСОБА_6 . Чим і зумовлений запит до психолога.
Дівчинка мас статуру з особливостями у вигляді сколіозу та відповідно до нижньої межі вікової норми, середній зріст. Зовнішній вигляд сприятливий. Розвинена інтелектуально, достатньо розширений словниковий запас, відсутні аграматизми. використовує поширені речення, правильно їх будує, що свідчить про високий розумовий рівень.
Рівень комунікативної ініціативи невисокий, тримає дистанцію перед дорослим, але ставлення позитивне. Емоційні реакції адекватні у ситуації обстеження, помітна схвильованість. Реакція середня, темп роботи невисокий, потребує стимуляції (застосування методу Сократівського діалогу). Помірна здатність перемикатися з одного завдання на інше, зважує перевіряє, не спішить, турбується про правильність виконання. Здатність до навчання хороша, переносить вивчене на нові завдання. Охоче ділиться про захоплення малюванням.
Демонструє дещо сповільнений, але при цьому має високий рівень організованості, утримує поставлене завдання: орієнтується на зразок, вивчає інструкцію прискіпливо з першого разу. Мотивація пізнавальна, виконує завдання старанно, неохоче коментує робочий процес. Реакція дитини на схвалення нейтральна і рівна. Рівень самооцінки достатній, правильне сприйняття себе, яке є адекватне, диференційоване. Не дозволяє собі помилитися, тривожиться при пошуку шляхів виходу з помилкової ситуації. Має сформоване образне мислення, просторові уявлення та елементи логічних операцій, проводить ланцюжки аналогій, добре працює з метафорами.
Потреби дитини зосередженні на власному психологічному стані, має почуття провини, що сформувалося через страх, перебувати на одинці, потребує спільного сну з дорослими, супроводу під час прогулянок на вулиці чим завдає зайвих клопотів сім`ї. Під час проективного методу "педагогічної пісочниці" охоче розповідає про батьків, про їхню турботу та любов, відтворює ситуації побутового характеру: спільне готування обідів, ігри, прогулянки. Гострою реакцією дівчинки є на ввід у проективну гру однокласників. школу (плаче, припиняє гру, говорить що нічого не зробила і не розуміє чому її побив ОСОБА_7 . Хвилююється як буде з початком навчання, чи ОСОБА_7 посадять у "тюрму" і що взагалі буває у таких випадках). Після викиду емоцій заспокоюється дещо замикається, але переключається на інших однокласників, дівчаток з якими спілкується, які викликають у неї позитивні емоції. Із задоволенням вводить у гру, ділиться розповідями. припускає заспокоюючи себе "а може ОСОБА_7 піде просто в інший клас?". Коли (фігурка) героїня дівчинки відправляється на прогулянку з подругами знову стає помітною реакція високої тривоги з фізіологічними проявами і запитаннями "хто мене там захистить якщо якийсь хлопець нападе, бо навіть вчителька не змогла?". Такі реакції свідчить про досвід який завдав психічної травматизації і потребує додаткової уваги з боку батьків та роботи з фахівцями із психічного здоров`я.
Таким чином, в результаті психологічного обстеження під час консультативно- індивідуальних зустрічей, які були проведені тричі, виявлено, що дитина відповідає віковим стандартам за всіма основними параметрами когнітивним розвитком, особливостями мотиваційної та особистісної сфери, комунікативними навичками, але на даний момент має виходячи із психо-емоційного стану дитини, який є подавлений тривожний через травматичний досвід у вигляді насилля фізичного та психологічного потребує довготривалої роботи із залученням фахівців. Має потребу пропрацювати почуття провини, страху, сорому, тривоги для набуття емоційного метаболізму».
Оцінюючи представлений позивачем психологічний висновок на предмет доказового підтвердження, викладених у позові обставин, суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч.2 ст.76 ЦПК України, одним із засобів доказування у цивільному судочинстві є висновок експерта.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.1-3 ст.102 ЦПК України)
Згідно ч.1 ст.106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Відповідно до положень ч.1,2 ст.74 ЦПК України, спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).
Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.
Зважаючи на вищенаведене, суд критично ставиться до наданого позивачем психологічного висновку, оскільки, з тексту висновку не вбачається, що відповідне психологічне дослідження проведено атестованим судовим експертом в цій галузі. Більше того, вказаний висновок взагалі не містить інформації та доказів на її підтвердження про те, ким наданий такий висновок.
Вказане відповідає і позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, висловленій у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 752/23814/17-ц, провадження № 61-5963св19 (звернення до атестованого судового експерта психолога є належною та допустимою дією щодо встановлення як факту спричинених моральних страждань, так і обгрунтування розміру відшкодування моральної шкоди. Залучення спеціаліста психолога тягне наслідки не врахування результатів експертного дослідження у суді).
Крім того, суд звертає увагу на те, що в ході розгляду справи стороною позивача не було заявлено клопотань в частині призначення у справі відповідної судової експертизи з метою підтвердження факту спричинення моральної шкоди та її розміру.
Жодних інших доказів, як б підтверджували факт, як спричинення моральної шкоди, так і розмір такої, до матеріалів справи не долучено та суду не представлено, клопотань про витребування таких доказів стороною позивача не заявлено.
Не містять матеріали справи і доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , зокрема копії свідоцтва про народження останньої.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Так як в задоволенні позову відмовлено, то понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору слід покласти на позивача.
Керуючись статтями 10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, статтями 23,1167,1178 ЦК України, суд,-
у х в а л и в:

В позові адвоката БАГРІЯ ОЛЕГА ЛЮБОМИРОВИЧА в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач:  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ); 

Суддя Юрій БІЛОУС