г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/6533/25
Номер провадження 2/213/481/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді Попова В.В.,
секретар судового засідання – Куропятник І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні /у залі судових засідань №14/ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №213/6533/25 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,
за участі:
представника позивача – адвоката Бузинарської Діани Миколаївни,
представника відповідача
(в режимі відеоконференції) – Маламуж Сніжани Сергіївни,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 протягом 22 років працював на підприємстві Відповідача, з них: з 01.06.2001 по 14.12.2017 газорізальником управління з ремонту технологічного обладнання ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», з 14.12.2017 по 18.09.2023 р. електрогазозварник дільниці №6 з плановопопереджувальних та капітальних ремонтів управління з ремонту технологічного устаткування АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що стало причиною виникнення у нього хронічного професійного захворювання: Хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Емфізема легень. Помірний пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня. Радикулопатія поперековокрижова L5,81 та шийна Сб, С7,C8 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні. 04.11.2025 року позивач пройшов огляд експертною командою оцінювання повсякденного функціонування особи, де йому було визначено відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 55% з переоглядом 01.11.2026 року та III група інвалідності. Позивача постійно турбує задишка навіть при найменшому навантаженні або швидкій ходьбі, кашель сухий приступоподібний, хрипи в грудях, важкість та скутість в грудній клітині, біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в плесе та праву ногу, оніміння кінцівок, судоми, біль обмеження рухів в плечах, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, болі та відчуття печії нижньому відділі хребта утруднена хода, періодичний головний біль, запаморочення. Внаслідок отриманого професійного захворювання, він змушений тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, лікування в стаціонарних умовах, відновлювальні процедури. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Вказаними вище обставинами позивачу завдано моральної шкоди з вини Відповідача, тому він просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь 440000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

Стислий виклад заперечень відповідача.
Представник відповідача - адвокат Корнєв М.Ю. у відзиві на позов в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позивач в період часу з 1980 року по 2001 рік працював на інших підприємствах і припускає, що його професії мали шкідливі та важкі умови праці й також мали не аби який вплив на здоров`я Позивача. Водночас, відповідачем по тексту позовної заяви позивач вказує АТ «ПІВДГЗК» (як останнє місце роботи) тим самим намагається перекласти весь тягар відповідальності на одного роботодавця.
Позивач у свою чергу не лише знав про шкідливі умови без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, але й свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату.
У відповідності до пункту 10 Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) №ПС/3.1/22624-23 від 01.11.2023, затвердженої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, про яку згадується у пункті 13 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.08.2025 (форми П-4), з боку АТ «ПІВДГЗК» під час роботи Позивача було забезпечено його у повному обсязі спецодягом, спецвзуттям, засобами індивідуального та колективного захисту, відповідно до нормативів, визначених нормативно-правовими актами з охорони праці та промислової безпеки.
Таким чином, наявні шкідливі фактори на робочому місці ОСОБА_1 зумовлені відповідним видом діяльності підприємства і можуть лише певним чином змінені та пристосовані до людини, або зменшено їхній негативний вплив шляхом дотримання законодавчо встановлених вимог з охорони праці таких як, робота в індивідуальних засобах захисту, зменшений робочий час, надання додаткової оплачуваної щорічної відпустки, підвищена оплата праці.
При цьому, Позивач пропрацював на підприємстві Відповідача 22 роки 03 місяці, звільнився у зв`язку з виходом на пенсію, а не за станом здоров`я.
Однак, право на пенсію за віком Позивач отримав - 02.03.2013, проте продовжувала працювати протягом 10 років, у важких та шкідливих умовах праці.
Окремо зауважує, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 не надав доказів порушення АТ «ПІВДГЗК» вимог щодо безпеки та захисту його здоров`я. Позивач весь період роботи в АТ «ПІВДГЗК» жодного разу не заявив про порушення зі сторони Товариства умов праці.
Із наведених Позивачем у позовній заяві обставин, не вбачається яким саме чином АТ «ПІВДГЗК» порушило його законні права та інтереси, внаслідок чого ОСОБА_1 переносить моральні страждання.
АТ «ПІДГЗК» вважає, що сума моральної шкоди у розмірі 440 000,00 грн., яку намагається стягнути ОСОБА_2 з АТ «ПІВДГЗК» є вкрай завищеною та необґрунтованою.
Процесуальні дії у справі.
16.12.2025 позовна заява надійшла до суду (направлена позивачем засобами поштового зв`язку 12.12.2025).
19.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
02.01.2026 відповідач скористався правом надання відзиву на позов, одночасно з яким подав клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
12.01.2026 ухвалою судді задоволено клопотання відповідача та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
19.01.2026 представник позивача скористався правом надання відповіді на відзив.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви/клопотання.
В судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про зобов`язання позивача судом надати відповіді на запитання, які вказано у відзиві на позов, керуючись п.2 ч.1 ст. 43, ч.1 ст.93 ЦПК України, з метою з`ясування дійсних обставин, що мають значення для розгляду даної справи.
Стосовно даного клопотання, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Так, згідно ст. 93 ЦПК України, учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.
Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті.
Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніш як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - до першого судового засідання.
Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.
У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), відповіді на питання щодо обставин справи, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань.
Якщо поставлене запитання пов`язане з наданням відповідних доказів, що підтверджують відповідні обставини, учасник справи разом з наданням заяви свідка надає копії відповідних письмових чи електронних доказів.
Учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання: 
1) з підстав, визначених статтями 70,71 цього Кодексу; 
2) якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи; 
3) якщо учасником справи поставлено більше десяти запитань.
За наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання. Суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь.
При цьому, суд враховує, що право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі вправі ініціювати їх вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу та самі по собі не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6, 13 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод.
Аналізуючи вищевикладені норми права, суд приходить до висновку, що представником відповідача поставлені позивачу питання не стосуються обставин, що мають значення для справи, тому правові підстави для задоволення клопотання відсутні.

В судовому засіданні:
- представник позивача - адвокат Бузинарська Д.М. позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні;
- представник відповідача - Маламуж С.С. заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Фактичні обставини, встановлені судом.
ОСОБА_1 з 01.06.2001 по 14.12.2017 працював газорізальником управління з ремонту технологічного устаткування та з 14.12.2017 по 18.09.2023 - електрогазозварником в управлінні з ремонту технологічного устаткування АТ «ПІВДГЗК».
18.09.2023 звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно з статтею 38 Кодексу законів про працю України 
Його загальний стаж роботи - 41 рік 04 місяці, за професією – 05 роки 09 місяців, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів – 22 роки 03 місяці. 
Медичним висновком Відокремленого підрозділу "Науково-практичний медичний центр професійного здоров`я НУОЗ України імені П.Л.Шупика" від 09 липня 2025 протокол №27/377 встановлена наявність у ОСОБА_1 хронічних професійних захворювань: 
1. Хронічний (пиловий) бронхіт першої стадії. Емфізема легень. Помірний пневмофіброз. Легенева недостатність першого ступеня. 
2. Радикулопатія попереково-крижова L5. S1 та шийна С 6. С 7. С 8 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово — тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого ступеня).
3. Хронічна двобічна нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової.
14 серпня 2025 року комісією за участі лікарів та представників АТ «ПГЗК» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, в п.17 якого вказано:
"Працюючи з 14.12.2017 по 18.09.2023 електрогазозварником в управлінні з ремонту технологічного устаткування. ОСОБА_1 виконував ручне дугове та плазмове зварювання складних та відповідальних апаратів. вузлів, технологічних конструкцій та трубопроводів з 4 різних сталей, кольорових металів та сплавів, що працюють у складних умовах: зварювання відповідальних конструкцій у блочному виконанні у всіх просторових положеннях зварного шва; наплавлення дефектів відповідальних деталей машин, механізмів та конструкцій. 
Під час ведення цього процесу, через недосконалість робочого місця, виконував роботи. що характеризуються впливом пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого у повітріробочої зони перевищувала нормативне значення. фізичного навантаження, яке перевищувало нормативне значення та впливом шуму, рівень якого перевищував нормативне значення.
Працюючи з 01.06.2001 по 14.12.2017 газорізальником в управлінні з ремонту технологічного устаткування. ОСОБА_1 також підпадав під вплив пилу переважно фіброгенної дії. концентрація якого у повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення фізичного навантаження, яке перевищувало нормативне значення та вплив шуму, рівень якого перевищував нормативне значення."
Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) в п.18 Акту зазначено: 
"Пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 2.4 рази (4.8 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3) відповідно до вимог «Державних медико-санітарних нормативів допустимого вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.07.2024 №1 192.
Важкість праці: статичне навантаження: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками, кг/с 145620. при нормі 70000, періодичне перебування у незручній робочій позі 55,4% зміни при допустимому 25%; у вимушеній робочій позі 34.6% зміни при допустимому до 10%. нахили тулуба (вимушені, більше 30), кількість за зміну 158 при нормі 51-100. 
Шум: еквівалентний рівень шуму перевищував гранично допустимий на 9-12 ДБА (89-92 ДБА при гранично допустимому рівні 80 дБА) згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку».
Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, 04.11.2025 при первинному огляді рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП "Криворізька міська лікарня №17" КМР ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 55% та третю (ІІІ) групу інвалідності з 04.11.2025 року з датою повторного оцінювання 01.11.2026.
Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими письмовими доказами, зокрема виписками із медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого, з яких вбачається, що позивач систематично проходить медичні огляди та обстеження, лікування в стаціонарних умовах, відновлювальні процедури за скаргами: задишка, кашель сухий приступоподібний, хрипи в грудях, важкість та скутість в грудній клітині, біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в плесе та праву ногу, оніміння кінцівок, судоми, біль обмеження рухів в плечах, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, болі та відчуття печії нижньому відділі хребта утруднена хода, періодичний головний біль, запаморочення.

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Висновок суду.
Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. 
Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата відсотка працездатності, лікування - спричиняє йому моральні страждання. 
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховує період роботи позивача більше 22 років в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності - 55%, встановлену йому третю (ІІІ) групу інвалідності, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювань.
Суд не бере до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, щодо відсутності його вини, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця – відповідача по справі.
Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Водночас, суд погоджується з позицією відповідача, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди, а тому вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 250 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю.
За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.
У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).
Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.
Таким чином, суд доходить до висновку, що сума моральної шкоди, підлягає стягненню без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 2500,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь  ОСОБА_1 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 
В задоволенні іншої частини позову – відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 2500,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду, в зв`язку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ»,місце знаходження: 50026, м. Кривий Ріг, код ЄДРПОУ 00191000.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий суддя В.В. Попов