Номер провадження 2/754/1145/26
Справа №754/5562/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
(повне/виготовлено 10.04.2026)
07 квітня 2026 року м. Київ, Деснянський районний суд міста Києва, суддя О. Грегуль, секретар судового засідання І. Чебанова, справа № 754/5562/25
ОСОБА_1 - позивач
Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» - відповідач 
Вимоги позивача: відшкодування моральної шкоди
Плясун О.І. - представник відповідача
ВСТАНОВИВ:
14.04.2025 після відновлення електропостачання до робочого місця головуючого (кабінет/зал судових засідань) канцелярією суду передано справу за позовом з проханням стягнути з відповідача 80000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка виражається у негативному впливі на фінансове становище, стан здоров`я, стресі, втраті сну, необхідності самотужки відстоювати в судах свою гідність і свої права із-за відсутності коштів на правничу допомогу. Позов обґрунтовується тим, що моральна шкода заподіяна порушенням прав позивача, як споживача, неправомірним нарахуванням відповідачем оплати за грудень 2020 за спожиття 50 кубометрів води, саботажем з боку відповідача, небажанням виправити помилку протягом більше 4-х років, що коштувало позивачу сил і здоров`я.
Ухвалою суду від 14.04.2025 позов залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 21.04.2025 відкрито провадження (загальне).
Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 13.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.
У судовому засіданні сторона позивача (позивач) позов підтримала.
Сторона відповідача (представник Плясун О.І. ) позов не визнала.
Стороною відповідача подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову. 
Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали справ № 754/12106/22 (суддя Зотько Т.А.) і № 754/6821/24 (суддя Бабко В.В.) суд у судовому засіданні встановив наступне.
Згідно ст. 1167 ЦК України, 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
Згідно ст. 13 ЦПК України, 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції). 
ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.
У процесі розгляду справи судом достовірно встановлено наступне.
Відповідно до наданої на запит суду інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи позивач 09.04.2019 по теперішній час є наймачем житла за адресою: АДРЕСА_1 .
За грудень 2020 відповідачем позивачу нараховано об`єм споживання холодної води 50 кубометрів та виставлено рахунок на оплату.
Не погоджуючись із визначеним відповідачем об`ємом споживання води за грудень 2020 та рахунком на оплату сторона позивача звернулась за захистом своїх прав до суду.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.09.2023 у справі № 754/12106/22 (суддя Зотько Т.А., позивач ОСОБА_1 , відповідач розрахунковий департамент ПрАТ «АК «Київводоканал») позов задоволено частково визнано безпідставним і скасовано нарахований за грудень 2020 об`єм споживання холодної води в розмірі 50 кубометрів, відповідача здійснити перерахунок оплати спожитої холодної води.
Постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2024 скасовано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.09.2023 у справі № 754/12106/22 (суддя Зотько Т.А.) і в задоволенні позову відмовлено з причин пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки розрахунковий департамент є структурним підрозділом відповідача без права/статусу юридичної особи.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2024 у справі № 754/6821/24 (суддя Бабко В.В.), позивач ОСОБА_1 , відповідач ПрАТ «АК «Київводоканал»), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.01.2025 та постановою Верховного Суду від 16.03.2026 визнано безпідставним нарахування за грудень 2020 об`єм споживання холодної води в розмірі 50 кубометрів, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок оплати спожитої холодної води.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням викладеного суд вважає, що неправомірним/безпідставним нарахуванням відповідачем за грудень 2020 об`єму споживання холодної води в розмірі 50 кубометрів та вимогою провести оплату цієї води позивачу заподіяно моральну шкоду. Наявність вини саме відповідача в неправомірності дій/бездіяльності по відношенню до позивача судом встановлена. Що ж стосується розміру цього відшкодування, то з урахуванням ступеня відповідача, обставин, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у зв`язку із неправомірними діями/бездіяльністю відповідача суд вважає, що 80000 грн. про стягнення яких просить сторона позивача, є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди.
Сама по собі незгода сторони відповідача із позовними вимогами та визначеним стороною позивача розміром морального відшкодування без повного обґрунтування своїх доводів доказами не свідчить про повну/часткову безпідставність позовних вимог. 
Конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог суду не надано.
За таких обставин позов задовольняється.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 3. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позову сторона позивача, як споживач була звільнена від сплати судового збору.
Доказів звільнення сторони відповідача від сплати судового збору суду не надано.
Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
Задовольнити позов.
Стягнути з відповідача (Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», ЄДРПОУ 03327664, місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А) на користь позивача ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація: АДРЕСА_1 ) 80000 грн. - моральної шкоди.
Стягнути з відповідача (Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», ЄДРПОУ 03327664, місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А) у дохід держави 1331,20 грн. - судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
СУДДЯ: