КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №759/21905/24 Головуючий у І інстанції - Ключник А.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/4923/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних втрат,-

установив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13 листопада 2023 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та нею укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZEP-217882931 відповідно до якого були застраховані її майнові ризики, зокрема, що пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом «BMW X5» р/н НОМЕР_1 .
05 лютого 2024 року з застрахованим транспортним засобом «BMW X5» р/н НОМЕР_2 стався страховий випадок, а саме - ДТП. 
За результатами настання страхового випадку їй було сплачено страхове відшкодування у розмірі 54594,20 грн. 
Проте, з вказаним розміром страхового відшкодування вона не погоджується, а тому з метою використання пошкодженого транспортного засобу «BMW X5» р/н НОМЕР_1 , нею було проведено відновлювальний ремонт останнього. 
Загальна вартість робіт згідно Акту виконаних робіт №058 від 14 березня 2024 року, Акту виконаних робіт №000174 та Акту надання послуг №11 від 07 березня 2024 року склала 521830 грн. 
Натомість, ліміт відповідальності страховика за Договором складає 160000 грн., а відтак, з відповідача на її користь підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування у розмірі: 160000 грн. (належний розмір страхового відшкодування) - 54594,20 грн. (сплачене страхове відшкодування) = 105405,80 грн. 
Отже, через неналежне виконання грошового зобов`язання, відповідач прострочив виплату решти страхового відшкодування у розмірі 105405,80 грн. на 185 днів (з 06.03.2024 по 06.09.2024), а тому зобов`язаний відшкодувати їй в строк, встановлений Законом штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання у вигляді пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня - на підставі п 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 3 % річних та інфляційні втрати - на підставі ст. 625 ЦК України та інфляційні втрати.
Просила суд, стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на її користь несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 105405,80 грн., пеню у розмірі 14753,81 грн., 3% річних у розмірі 1603 грн., інфляційні втрати у розмірі 738,89 грн. та судові витрати у розмірі 13225,02 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2025 року зазначений вище позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 101005,80 грн., пеню у розмірі 13856,45 грн., 3% річних 1531,63 грн. та інфляційні втрати у розмірі 708,05 грн., що разом становить 117101,93 грн.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на правому допомогу у розмірі 3000 грн., витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 10000. та судовий збір у розмірі 1171,02 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, ПрАТ «СГ «ТАС» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконними та необґрунтованими, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що правовідносини між ним та позивачем врегульовуються на підставі Закону України «Про страхування», та на підставі Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZEP-217882931 від 13 листопада 2023 року.
Відповідно до п. 1.4.5.1. Договору, за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування з вини Страховика, в разі отримання страхового відшкодування безпосередньо Страхувальником, Страховик сплачує такій особі штраф у розмірі 0,01% від облікової ставки НБУ (діючої на дату страхового випадку) від суми несвоєчасно здійсненого страхового відшкодування.
Таким чином, зазначило, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому стягнення з нього пені, 3% річних та інфляційних втрат є незаконним та необґрунтованим.
Просило суд, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2025 року в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та ухвалите в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частин 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_1 05 лютого 2024 року о 21 год 15 хв у м. Луцьку на перехресті вулиць Набережна-Яровиця, керуючи транспортним засобом BMW X5 н.з. НОМЕР_3 , не була уважною, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Golf, який рухався попереду, після чого, по інерції, авто допустило зіткнення з Ford Mondeo. В результаті ДТП ТЗ отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим було порушено вимоги п. 13.1 Привал дорожнього руху.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
За нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
13 листопада 2023 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZEP-217882931, відповідно до умов якого були застраховані майнові ризики страхувальника, що пов`язані із володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом ВMW X5 н.з. НОМЕР_3 .
Згідно вказаного договору, сума страхового відшкодування складає за програмою «Легке каско» становить 160000 грн.
Полісом №ЕР-217882931 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано транспортний засіб ВMW X5 н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 з 00:00 14 листопада 2023 року по 13 листопада 2024 рік включно.
08 березня 2024 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №_ до договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZEP-217882931, яким внесено зміни до п.1 Договору, в частині Поліс ОСЦПВ серія ЕР номер 219765897.
Згідно повідомлення №04328/9124/ТС від 05 березня 2024 року ПрАТ «СГ «ТАС», визначило вартість відновлювального ремонту, згідно калькуляції №02988_02 від 22 лютого 2024 року, що становить 160110,56 грн. та здійснило розрахунок страхового відшкодування (160 110,56 * (800 000,00/926 005,00) * 0.6)) - 5000 грн.) * 0,7 = 54594,20 грн.
06 березня 2024 року ПрАТ «СГ «ТАС», здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 54594,20 грн. на рахунок ОСОБА_1 .
Позивачем було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу «BMW X5» р/н НОМЕР_1 , що підтверджується Актом виконаних робіт №058 від 14 березня 2024 року, Актом виконаних робіт №000174 та Актом надання послуг №11 від 07 березня 2024 року, вартість якого в загальному розмірі складає 521830 грн.
Згідно висновку експерта №06/25 судової транспортно-товарознавчої експертизи у справі №759/21905/24, за результати якої було визначено, що вартість відновлювального ремонту КТ3 BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 05 лютого 2024 року, становить: 517923,37 грн.; ринкова вартість КТ3 BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 05 лютого 2024 року, становить: 850340,20 грн. 
Рішення суду в частині стягнення несплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 101005,80 грн. сторонами не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення пені,3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежно виконав своє грошове зобов`язання, а тому прострочив виплату решти страхового відшкодування у розмірі 101005,80 грн. на 185 днів (з 06.03.2024 по 06.09.2024).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки вимога, щодо стягнення 3% річних, пені та інфляційного збільшення боргу є похідною від основної вимоги щодо стягнення страхового відшкодування, то зазначені вимоги позову є обґрунтованими, а тому, суд розрахував розмір пені за прострочення виконання зобов`язання виходячи з суми задоволеної вимоги про стягнення частини страхового відшкодування.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.
Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Отже, як випливає із ч. 1 ст. 548 ЦК України, забезпечення зобов`язання може виникати на підставі договору, а також ґрунтуватися на положеннях чинного законодавства України.
Неустойка в певних випадках виникає безпосередньо із закону всупереч бажанню сторін. 
Згідно ст. 551 ЦК України неустойка, виражена в грошовій формі, може бути як договірною, так і законною.
Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Із змісту ст. 979 ЦК України вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).
У відповідності із вимогами ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, 9 Постанови за № 6 від 27 березня 1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Водночас відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до пункту 36.1, пункту 36.2 ст.36 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як слідує з матеріалів справи, ПрАТ «СГ «ТАС» не здійснив повну виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 101005,80 грн. 
Таким чином, встановивши прострочення виплати частини страхового відшкодування щодо ОСОБА_1 у термін з 06 березня 2024 року по 06 вересня 2024 року, суд першої інстанції цілком підставно і обґрунтовано, навівши відповідні розрахунки, встановив розмір стягнень у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України.
Отже, на думку колегії суддів, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції, встановивши обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, вірно встановив період, за який підлягає стягнення за прострочення грошового зобов`язання, та його суму.
У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. 
Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба