Дата документу 10.02.2026 Справа № 337/313/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №337/313/25  Головуючий у 1-й інстанції: Сидорова М. В.
Провадження № 22-ц/807/402/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,  Волчанової І.М.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 , представника, адвоката Левицької Юлії Василівни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2025 року, на додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В обґрунтування позову зазначено, що 21 липня 2001 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , однак шлюбні відносини між подружжям не склалися через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , позивачка познайомилась із ОСОБА_5 , який теж з 27.11.1993 перебував у зареєстрованому шлюбі, однак його стосунки із дружиною – ОСОБА_6 були припинені через несумісність характерів. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виникли почуття, яких вони не мали у зареєстрованих шлюбах, тому з 2004 року вони почали проживати разом у будинку, який належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 (приватні будинку котеджного типу). Вони проживали однією сім`єю, перебували у фактичних шлюбних відносинах, мали спільні права та обов`язки один до одного, виховували сина позивачки – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким у ОСОБА_5 склались відносини, як з рідним сином. ОСОБА_2 не підтримувала жодних стосунків із законним чоловіком ОСОБА_4 , а ОСОБА_5 – з законною дружиною ОСОБА_6 , але не переймались формальностями із документами, тому до відділів РАЦС для припинення шлюбів не звертались тривалий час.

Через рік після прийняття рішення проживати разом однією сім`єю із ОСОБА_5 , 11.01.2005 ОСОБА_2 розлучилась із ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , яке видано 12.12.2006 Заводським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №2

У 2007 році дружина ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом про розірвання їх шлюбу, який був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя №2-128/2007 від 25.01.2007, у зв`язку з чим 30.12.2014 Заводським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис №229 від 03.12.2009.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилась донька ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 – донька ОСОБА_9 .

Позивач займалась вихованням дітей і з 2010 по 2020 рік перебувала у декретній відпустці по догляду за дітьми (в невеликою перервою з 2013 року по 2015 рік), доходів не мала, отримувала соціальну допомогу на дитину та аліменти на старшого сина від першого шлюбу, тому вся сім`я, в т.ч. і ОСОБА_2 , перебували на повному матеріальному забезпеченні ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мали спільний бюджет, завжди разом вирішували куди його витрачати. ОСОБА_5 проводив ремонт у будинку, в якому вони проживали, зокрема у липні-вересні 2022 замовив у ФОП ОСОБА_10 відкотні ворота для встановлення за місцем проживання вартістю 100000 грн., оплачував лікування, зокрема лікування позивача у період з 15.03.2019 року 28.08.2019, лікування ОСОБА_7 у період з 10.06.2014 по 22.12.2016, лікування ОСОБА_11 у період з 01.03.2021 по 27.09.2021 у стоматологів. 

У грудні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звільнилась з ПрАТ «Запоріжвогнетрив», оскільки їй необхідно було виходити із декретної відпустки по догляду за дитиною до досягнення 6-ти років, і вони із чоловіком вирішили, що їй краще займатися сім`єю та домашнім господарством і не працювати.

Тоді ж, у грудні 2021 року ОСОБА_5 перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , отримав поранення, яке призвело до тривалого лікування та встановлення йому інвалідності ІІ групи, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Оскільки ОСОБА_5 мав високий дохід у вигляді грошового забезпечення, додаткові доплати до грошового забезпечення (бойові), а також отримував пенсію у зв`язку з інвалідністю ІІ групи, то він мав можливість самостійно забезпечувати сім`ю, і потреби у працевлаштуванні позивача не було.

У січні 2022 року, після отримання поранення, ОСОБА_5 надав інтерв`ю, в якому розповів історію свого життя, чим він займався у житті, чому вирішив захищати Батьківщину, яка в нього сім`я, з кого складається та розповів, що його дружиною є ОСОБА_2 , з якою у нього троє дітей: дві дочки і син, і живуть вони разом вісімнадцять років.

Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України, у липні 2022 року ОСОБА_2 була вимушена із дітьми на певний час виїхати за кордон, і ОСОБА_5 завжди матеріально забезпечував своїх дітей та дружину, пересилав гроші на картковий рахунок ОСОБА_2 .

ОСОБА_5 проходив військову службу з 25.06.2014 по 19.09.2016 та з 03.11.2016 по день своєї загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Загинув ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 у бою у зоні бойових дій у м. Бахмут Донецької області. Смерть ОСОБА_5 настала в результаті вибухової травми та пов`язана із захистом Батьківщини.

У Акті проведення службового розслідування за фактом загибелі командира взводу спостереження та технічних засобів розвідувальної роти військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 05.02.2023, зазначено, серед іншого, що він одружений, дружина – ОСОБА_2 , діти ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Похованням ОСОБА_5 займалась позивач ОСОБА_2 . Також вона, як дружина ОСОБА_5 , отримувала від військової частини НОМЕР_3 грошове забезпечення свого чоловіка ОСОБА_5 .

Після загибелі ОСОБА_5 позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю під час захисту Батьківщини військовослужбовця ОСОБА_5 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також як дружина загиблого військовослужбовця. Неповнолітнім дітям була призначена та виплачена вищевказана одноразова грошової допомога, однак позивачці таку виплату призначено не було. За результатами розгляду її заяви ІНФОРМАЦІЯ_6 листом від 04.01.2024 за №9/с повідомлено, що відповідно до наданих документів неможливо встановити, що позивачка була дружиною або перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 .

З метою призначення та отримання такої допомоги позивачу необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також факт перебування на утриманні, у зв`язку з чим вона звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_5 , оскільки позовні вимоги можуть порушувати її право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, який становить рівну частку разом із іншими особами, які мають право на отримання такої виплати.

На підставі викладеного, позивач просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , по день його смерті, а також встановити факт перебування її на утриманні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , починаючи з 2004 по день його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період з 04.12.2009 року по день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Встановлено факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утриманні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на момент його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

У листопаді 2025 року до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача – адвоката Кошліченко Н.І. про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 58600 грн, які просила сягнути з із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 

21 листопада 2025 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя від 06 грудня 2025 року ухвалено додаткове рішення, яким заяву представника позивача – адвоката Кошліченко Н.І. про ухвалення додаткового рішення у справі №337/313/25, задоволено частково. 
Ухвалено у справі №337/313/25 додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині заяви відмовлено. 

Не погоджуючись з рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2025 року, додатковим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2025 року, ОСОБА_1 , представника, адвоката Левицької Юлії Василівниподала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2025 року скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_13 в задоволені її позову. У разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 скасувати додаткове рішення Хортицького районного суду від 06 листопада 2025 року по справі ЄУН 337/313/25 Провадження № 2/337/601/2025 від 21 листопада 2025 року, яким стягнуто з неї витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. У разі залишення рішення Хортицького районного суду від 06 листопада 2025 року по справі ЄУН 337/313/25 Провадження № 2/337/601/2025 без змін, змінити додаткове рішення Хортицького районного суду від 06 листопада 2025 року по справі ЄУН 337/313/25 Провадження № 2/337/601/2025 від 21 листопада 2025 року, яким змінити стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн на 5000, 00 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що перерахування коштів ОСОБА_5 позивачці на картковий рахунок може свідчити лише про те, що він сплачував їй аліменти на утримання двох малолітніх доньок, або перераховував кошти на утримання дітей, а не утримував саме позивачку. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування позивачки ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_5 на момент його смерті, а саме 06.01.2023.  ОСОБА_5 з 2014 року постійно перебував за межами міста, здійснюючи захист Батьківщини, тому вважати, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство є безпідставним. ОСОБА_2 не була ні інвалідом, не мала втрати повної або часткової непрацездатності, тому могла та мала працювати. В грошових переказах ОСОБА_5 жодного разу не зазначав призначення платежу, що ставить під сумнів, що ці кошти перераховувалися на утримання саме ОСОБА_2 . Відповідачем ставиться під сумнів, що допомога, яка надавалася позивачці ОСОБА_2 померлим ОСОБА_5 на день його смерті була для неї єдиним, постійним та основним джерелом засобів до існування, оскільки ОСОБА_2 є здоровою людиною, могла та мала працювати.
Щодо прийняття судом додаткового рішення по справі щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн, заявник апеляційної скарги зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу є значно завищений з урахуванням того, що вона є пенсіонером, та отримує не значну пенсію, відповідні докази були надані до суду та заявлене відповідне клопотання про зменшення таких витрат. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_14 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа - Міністерство оборони України, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою відповідального працівника апеляційного суду (т. 3 а.с. 30) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності третьої особи Міністерства оборони України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 доведено на підставі належних, достатніх та допустимих доказів факт спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю в період з грудня 2009 року по день смерті останнього, а саме ІНФОРМАЦІЯ_9 , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Належними та достатніми доказами також доведено факт перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_5 на момент його смерті. Суд зауважив, що факт проживання однією сім`єю підтверджується дослідженими письмовими доказами, відеозаписом інтерв`ю, яке надав ОСОБА_5 при житті про склад своєї сім`ї, дружину та дітей, спільними фотознімками, показами допитаних свідків, письмовим доказами щодо спільного утримання житла за адресою: АДРЕСА_1 , ведення спільного господарства та побуту, доказами наявності спільного бюджету. Під час спільного проживання у них народилось дві доньки, утриманням та вихованням яких вони займались теж спільно. ОСОБА_5 взяв на себе обов`язок самостійно утримувати всю сім`ю, тому позивачка тривалий час не працювала, доглядала дітей та вела домашнє господарство. Після отримання ОСОБА_5 поранення, позивачка доглядала його, допомагала у реабілітації. Відразу після реабілітації, у 2022 році ОСОБА_5 повернувся на військову службу, продовжив захищати Батьківщину, його грошове забезпечення було єдиним доходом їх сім`ї. Отже, суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог ОСОБА_2 в частині встановлення факту її проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з 04.12.2009 по день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стороною відповідача не надано жодного належного, допустимого, достовірного доказу, який би категорично спростував факт спільного проживання її загиблого сина з позивачкою однією сім`єю протягом тривалого часу. Належними та достатніми доказами було встановлено, що допомога, яка надавалася позивачці ОСОБА_2 померлим ОСОБА_5 на день йог смерті була для неї єдиним, постійним та основним джерелом засобів до існування, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_5 на момент його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, суд виходив з предмету спору, складності справи, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсяг з урахуванням часу здійснення представництва, розумності їх розміру, пропорційності задоволених позовних вимог, фінансового стану обох сторін, заяву сторони відповідача про зменшення витрат, прийшов до висновку, що заявлений позивачем розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 58600 грн підлягає зменшенню до 10000, 00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 з 21 липня 2001 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано 11 січня 2005 року, про що Заводським відділом актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис №2 та 12 грудня 2006 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу (т.1 арк.43 зворот).

Від вказаного шлюбу ОСОБА_2 має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який після припинення шлюбних відносин залишився проживати разом з матір`ю – ОСОБА_2 , що сторонами не оспроювалось (т.1 арк.46).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , з 27 листопада 1993 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2007року, у зв`язку з чим 03 грудня 2009 року Заводським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції складено актовий запис №229 та 30 грудня 2014 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу (т.1 арк.44).

Зі змісту рішення суду про розірвання шлюбу від 25 січня 2007 року вбачається, що шлюбні відносини подружжя припинені з 10 серпня 2006 року , від вказаного шлюбу вони мають доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (т.1 арк. 44 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_13 народилась ОСОБА_11 , а ІНФОРМАЦІЯ_14 - ОСОБА_12 , батьками яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (т.1 арк.45, 45 зворот).

Позивачка ОСОБА_2 з 25 червня 2002 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 арк.28).

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_13 та ОСОБА_7 по 1/2 частці на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 12 березня 2004 року (т.1 арк.79).

ОСОБА_5 з 08 лютого 2021 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , а з 03 квітня 2022 року як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 арк.29-30).

17 серпня 2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповнив заявку на участь у конкурсі «А мій тато…» в рамках святкування заходу «Дня Батька», в якій своїм батьком зазначив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та в якій описує свої відносини з ОСОБА_5 , його ставлення до нього та сестер, проходження військової служби в зоні АТО, про його позивний - «іспанець». До вказаної заявки долучена стаття з журналу «Вести.Репортер» 12-18 вересня 2014 року «Спасти рядового испанца» (т.1 арк.49-51).

У вересні 2017 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради ОСОБА_5 , учасника бойових дій, ветерана АТО, було нагороджено за перемогу у міському конкурсі «А мій тато…» в рамках святкування заходу «Дня Батька» (т.1 арк.52).

В ході судового розгляду судом також досліджено копії посвідчень, які видавались ОСОБА_5 під час несення військової служби, про нагородження медалями, відзнаками, орденом (т.1 арк. 151-153). 

У декларації про вибір лікаря, що надає первинну медичну допомогу, яку ОСОБА_5 було подано 20 квітня 2022 року, довіреною особою для повідомлення у разі настання екстреного випадку він вказав ОСОБА_2 (т.1 арк.157).

За змістом довідки №2 від 18 січня 2023 року, яка складена керівником органу самоорганізації населення – головою квартального комітету №59 Заводського району м. Запоріжжя Луб С.М., ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та її склад родини складається з: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – донька, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 – цивільний чоловік (мешкав за цією адресою з 2004 року), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – син (т.1 арк.47).

Згідно з актом №1, який складений 20 лютого 2025 року мешканцями будинку АДРЕСА_6 , а саме ОСОБА_16 (квартира АДРЕСА_7 ), ОСОБА_17 (квартира АДРЕСА_8 ) та головою квартального комітету №59 Заводського району м. Запоріжжя Луб С.М., під час обстеження квартири АДРЕСА_9 , за місцем мешкання ОСОБА_2 , встановлено, що квартира складається з двох кімнат. В одній кімнаті проживають діти ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і в цій кімнаті знаходяться речі загиблого батька: фотографії, композиції з відпрацьованих снарядів. В другій кімнаті знаходяться речі ОСОБА_2 та також речі загиблого чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_9 , їх спільні фотографії, його нагороди, грамоти, настінний годинник з написом «Донбас батальйон спеціального призначення Національної гвардії України», наручний годинник з написом «Від командувача сухопутних військ Збройних Сил України», прапор з його фотографією, портрет з чорною стрічкою, армійський жетон (т.1 арк.165).

Відповідно до інформації, яка міститься у довідці ФОП ОСОБА_18 від 23 березня 2023 року, ОСОБА_2 , 1981 року народження , знаходилась на хірургічному та ортопедичному лікуванні у період з 15 березня 2019 року по 28 серпня 2019 року, оплату за лікування у розмірі 42000 грн за хірургічне лікування та 38500 грн за протезування здійснив готівкою цивільний чоловік пацієнтки ОСОБА_5 (т.1 арк.58).

Відповідно до інформації, яка міститься у довідці ФОП ОСОБА_19 від 08.02.2023, ОСОБА_7 , 2002 року народження, знаходився на ортодонтичному лікуванні з 10.06.2014 по 22.12.2016, оплата за лікування у розмірі 9900 грн вносилась готівкою частинами, оплату здійснював цивільний чоловік матері ОСОБА_5 . Також на ортодонтичному лікуванні перебувала ОСОБА_20 , 2010 року народження, з 01.03.2021 по 27.09.2021, оплату у розмірі 3200 грн здійснював готівкою батько ОСОБА_5 (т.1 арк.59).

З виписки від 31.10.2023 по картці/рахунку ОСОБА_7 , відкритого у АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що у період з 07.02.2022 по 21.11.2022 він регулярно як отримував, так і відправляв грошові кошти ОСОБА_5 (т.1 арк.154-156).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми виплачених та утриманих податків станом на 31.03.2023 та довідки Форми ОК-5 від 06.07.2023, ОСОБА_2 у період з липня 2000 року до жовтня 2010 отримувала дохід від ПрАТ «Запоріжвогнетрив», в подальшому їй виплачувалась державна допомога по догляду за дитиною до грудня 2013 року, у період з грудня 2013 року по березень 2016 року ОСОБА_2 працювала, отримувала дохід від ПрАТ «Запоріжвогнетрив», з березня 2016 по грудень 2018 отримувала державну допомогу по догляду за дитиною, також їй перераховувались аліменти від ПрАТ «Запоріжвогнетрив», з 2022 інформація про доходи відсутня (т.1 арк.60-65).

На виконання ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2025 АТ ПУМБ надано інформацію, що на банківський рахунок ОСОБА_2 (номер картки НОМЕР_5 ) надходили кошти 15.10.2022 у сумі 15 000 грн, 30.10.2022 у сумі 10 000 грн, 02.11.2022 у сумі 10 000 грн, 19.11.2022 у сумі 15 000 грн, 21.11.2022 у сумі 15 000 грн., 23.11.2022 у сумі 15 000 грн., 16.12.2022 у сумі 8000 грн, 17.12.2022 у сумі 7000 грн, 23.12.2022 у сумі 15 000 грн., 24.12.2022 у сумі 15 000 грн., 25.12.2022 у сумі 15 000 грн., 27.12.2022 у сумі 15 000 грн., 31.12.2022 у сумі 15 000 грн., 01.01.2023 у сумі 15 000 грн від клієнта банку Ukrgasbank (т.1 арк.95-97).

Відповідно до інформації, наданої АБ УКРГАЗБАНК на виконання ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2025, з відкритого ОСОБА_5 у банку рахунку на картковий рахунок НОМЕР_6 , відкритий у АТ ПУМБ перераховано: 15.10.2022 - 15 000 грн, 30.10.2022 - 10 000 грн, 02.11.2022 - 10 000 грн, 19.11.2022 - 15 000 грн, 21.11.2022 - 15 000 грн., 23.11.2022 - 15 000 грн., 16.12.2022 - 8000 грн, 17.12.2022 - 7000 грн, 23.12.2022 - 15 000 грн., 24.12.2022 - 15 000 грн., 25.12.2022 - 15 000 грн., 27.12.2022 - 15 000 грн., 31.12.2022 - 15 000 грн., 01.01.2023 - 15 000 грн (т.2 арк.86-95).

Також в ході судового розгляду судом були досліджені надані позивачкою копії фіскальних чеків з магазину Сomfy про придбання: 24.11.2021 телевізору вартістю 8526,00грн, 04.01.2023 смартфону вартістю 11399,00 грн, 18.12.2022 ноутбук вартістю 24199,00 грн., а також в інтернет-магазині « ІНФОРМАЦІЯ_15 » телефону «айфон» вартістю 12259,00грн. (т.1 арк.66-68).

15.07.2022, 02.09.2022 та 21.09.2022 між ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_5 було укладено три договори про виготовлення відкотних воріт, вартість першого договору - 43000,00 грн., вартість другого договору - 43700,00 грн., третього – 21600,00 грн. Адреса замовника ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 . Вартість продукції та послуги оплачена ОСОБА_5 квитанціями від 12.08.2022 – 9000,00 грн, 15.07.2022 – 34000,00 грн. 02.09.2022 – 36000,00 грн. (т.1 арк. 69-78).

15.07.2022 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 складено нотаріально посвідчені заяви про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон їх доньок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 арк.148-150).

З копії трудової книжки ОСОБА_5 , яка надана позивачкою, вбачається, що він з 09.09.1996 по 20.09.2005 працював пресувальником вогнетривних виробів на ВАТ «Запоріжвогнетрив»; з 27.03.2006 по 06.09.2026 отримував виплату по безробіттю; з 19.04.2008 по 10.10.2008 працював стрілком воєнізованої охорони ВАТ «Запорізький завод «Перетворювач»; з 23.04.2015 призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015, військова частина НОМЕР_7 , з 25.08.2015 прийнятий на військову службу за контрактом, а 19.09.2016 звільнений в запас; з 20.10.2016 по 02.11.2016 отримував допомогу по безробіттю (т.1 арк.162-164).

03.11.2016 ОСОБА_5 було укладено контракт про проходження військової служби у ЗСУ (т.1 арк.89-190).

30.03.2022 ОСОБА_5 була встановлена ІІ група інвалідності безстроково у зв`язку з пораненням, яке він отримав із захистом Батьківщини (т.1 арк.31).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_8 , яке видано ПФУ 20.04.2022, ОСОБА_5 є отримувачем пенсії по інвалідності ІІ групи, інвалідність внаслідок війни, довічно (т.1 арк.31).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 загинув у м. Бахмут Донецької області.

З досліджених судом документів, які містяться у матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_5 з 25.08.2022 по 21.11.2022, з 23.11.2022 по 06.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув у м. Бахмут Донецької області від вибухової травми внаслідок військових дій (т.1 арк. 33 зворот -39).

В акті проведення службового розслідування за фактом загибелі командира взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 05.02.2023 зазначено його сімейний стан: одружений; родичі: дружина ОСОБА_3 , діти: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 арк.36-37).

Відповідно до витягу із наказу командувача військового оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_16 » №52 від 06.02.2023, ОСОБА_5 виключено із списків особового складу ЗСУ у зв`язку із смертю (з загибеллю) та, крім іншого, у витязі зазначено, що цивільна дружина ОСОБА_5 – ОСОБА_3 , 1981 народження, доньки – ОСОБА_12 , 2015 народження, ОСОБА_11 , 2010 народження, проживав за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 арк.38).

27.04.2023 ОСОБА_2 отримала на свій картковий рахунок, відкритий у АТ КБ «Приватбанк», від військової частини НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 269 916,96 грн, з коментарем до платежу – заробітна плата, що підтверджується виписко по находженням по картці від 02.05.2023 (т.1 арк.53).

Відповідно до замовлення №0505-1 від 05.05.2023, договору до замовлення №0505-1 від 05.05.2023 та товарного чеку б/н від 05.05.2023, ОСОБА_2 понесла витрати у розмірі 60000,00 грн на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника із написом « ОСОБА_5 05.01.1972-06.01.2023» (т.1 арк.41-42).

З відеозапису, який міститься на флеш-носії (т.1 арк.80), який був наданий позивачкою та відтворений в ході судового розгляду вбачається як ОСОБА_5 , який перебуває у лікарні на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненнями, які він отримав під час захисту Батьківщини, особисто розповідає про те, що він почав служити у 2014 році у батальйоні «Донбас», у нього є сім`я, дружина, троє діток. З дружиною він познайомився на заводі, де вони разом працювали. Старшому сину вже вісімнадцять років, одна донька в 4-му класі, інший виповнилось 6 років. Він жалкує, що мало часу приділяє дітям та сім`ї. 

У подальшому на відео з`являється позивачка ОСОБА_2 , яка сідає поруч з ОСОБА_5 , він її обіймає. На запитання інтерв`юера до неї про стаж сімейного життя вона відповіла, що вони разом вже 18 років, розповіла про те, як молодша донька народилась після виходу ОСОБА_5 з ОСОБА_21 котла на Сході України, як вона хвилюється за чоловіка, як дізналась про його поранення. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_5 сидять поруч, обіймаються.

Далі на цьому ж відеозаписі ОСОБА_22 розповідає, що йому 20 років, тому він вже працює, отримує дохід, мешкає окремо. Розповів як батько у 2014 році пішов на війну, у зв`язку з чим він відчув більше відповідальності за свою сім`ю.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_23 пояснила, що вказане інтерв`ю брали у ОСОБА_5 у січні-лютому 2022 року, незадовго до повномасштабного вторгнення РФ в Україну. На відеозаписі він перебуває у лікарні в м. Ірпінь Київської області, куди вона з дітьми приїхали його провідати.

Також на флеш-носії міститься спільна фотографія ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та дітей у лікарні.

На DVD-диску (т.1 арк.147), який був відтворений у судовому засіданні, міститься один аудіозапис від 02.12.2022, наданий позивачкою, на якому чоловік повідомляє, що у нього все добре, зазначаючи, що до цього у нього поганий зв`язок.

Крім того, на диску збережено сім фрагментів відеозаписів, з яких вбачається, що ОСОБА_24 проводить час із дітьми та ОСОБА_25 , зокрема, перебуваючи вдома, збирає пазли, святкує своє 50-річчя, спільно гуляє на вулиці, пересуваючись при цьому на інвалідному візку.

Також на диску наявні фотографії, на яких ОСОБА_24 разом із дітьми та ОСОБА_25 у різні пори року, у різних місцях та у різні періоди часу. 

Чотири фотографії із тих, що містяться на диску, роздруковані у паперовому вигляді, містяться у матеріалах справи (т.1 арк.198-199).

04 січня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 листом повідомив ОСОБА_2 , що її заява щодо отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового в начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» розглянута та, з посиланням на ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», повідомив, що відповідно до наданих документів неможливо встановити, що вона була дружиною або перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 (т.1 арк.28).

Також судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 (т.1 арк.33), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 (т.1 арк.84), де фактично проживає.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки та перебування на утриманні необхідно ОСОБА_2 для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168) 

Разом із тим, Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення з цим позовом) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладена у новій редакції.

При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі - у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Разом із тим, відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до частини першої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Реєстрація місця проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність, допустимість, достовірність і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Суд першої інстанції, надав обґрунтовану правову оцінку поданим доказам спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, ведення спільного господарства, та з урахуванням балансу вірогідностей дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що ОСОБА_2 надала достатні, належні та достовірні докази, які підтверджують факт ведення спільного господарства протягом заявленого періоду, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах з утримання житла, його ремонту, спільного виховання дітей, які у них народилися : донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_17 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , батьками яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ( т. 1 а.с. 45 зворт). З відеозапису, який міститься на флеш-носії (т.1 арк.80), який був наданий позивачкою та відтворений в ході судового розгляду вбачається як ОСОБА_5 , який перебуває у лікарні на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненнями, які він отримав під час захисту Батьківщини, особисто розповідає про те, що він почав служити у 2014 році у батальйоні «Донбас», у нього є сім`я, дружина, троє діток. З дружиною він познайомився на заводі, де вони разом працювали. Старшому сину вже вісімнадцять років, одна донька в 4-му класі, інший виповнилось 6 років. Він жалкує, що мало часу приділяє дітям та сім`ї. У подальшому на відео з`являється позивачка ОСОБА_2 , яка сідає поруч з ОСОБА_5 , він її обіймає. На запитання інтерв`юера до неї про стаж сімейного життя вона відповіла, що вони разом вже 18 років, розповіла про те, як молодша донька народилась після виходу ОСОБА_5 з ОСОБА_21 котла на Сході України, як вона хвилюється за чоловіка, як дізналась про його поранення. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_5 сидять поруч, обіймаються. В судовому засіданні позивачка ОСОБА_23 пояснила, що вказане інтерв`ю брали у ОСОБА_5 у січні-лютому 2022 року, незадовго до повномасштабного вторгнення РФ в Україну. На відеозаписі він перебуває у лікарні в м. Ірпінь Київської області, куди вона з дітьми приїхали його провідати.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вимог про встановлення факту перебування позивачки на утримання померлого на момент його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї джерел доходу крім допомоги потерпілого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразова, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язки щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, в Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, зокрема, інформацію про доходи позивачки ОСОБА_2 , яка протягом 2022 року не працювала, доходів не мала, займалась вихованням двох малолітніх дітей, а також дослідивши докази про систематичне перерахування ОСОБА_5 грошових коштів ОСОБА_2 у період з 15 жовтня 2022 року по 01 січня 2023 року, а також покази свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , які підтвердили перебування позивачки на утриманні ОСОБА_5 , суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що незважаючи на те, що позивачка була працездатною, кошти, які вона отримувала від ОСОБА_5 , зокрема, у 2022 році та безпосередньо перед його загибеллю були основним і постійним джерелом засобів до її існування.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт здійснення ОСОБА_5 грошових переказів на користь ОСОБА_2 не підтверджують їх сімейні відносини та перебування позивачки на утриманні, оскільки вони свідчать лише про сплату ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання своїх малолітніх дітей, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять належні, достатні та безперечні докази, яким суд першої інстанції надав обгрунтовану оцінку в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення на підтвердження того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 мали місце відносини, які притаманні подружжю. Більш того, суд вірно зазначив, що без конкретизації призначення грошового переказу як аліментні це не може автоматично вважатися сплатою аліментних зобов`язань (дивись постанову Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідків з боку відповідача, зокрема ОСОБА_30 та ОСОБА_31 не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення надав належну оцінку показам цих свідків, які є рідними братами ОСОБА_5 та наполягали на тому, що ОСОБА_2 не є законною дружиною ОСОБА_5 , також підтвердили той факт, що їх брат та ОСОБА_2 тривалий час спільно проживали в одному будинку, під час їх спільного проживання у них народилось дві доньки, брат робив у будинку ремонт, купував побутову техніку, у них був спільний побут тощо. Однак пояснення зазначених свідків в частині непроживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 як чоловік та дружина спростовується поясненнями інших свідків, які надавали пояснення у суді першої інстанції, та стверджували про тривалість, усталеність сімейних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 тривалий час знаходився на військові службі, що свідчить про фактичне не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Інші доводи апеляційної скарги по суті вирішення спору зазначених висновків суду першої інстанцій не спростовують, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав обґрунтовану правову оцінку.

При цьому колегія суддів зауважує, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та перебування фізичної особи на утриманні.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та перебування фізичної особи на утриманні.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Міністерство Оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування на утриманні, ОСОБА_2 у позовній заяві зазначала, що обставини, якими вона обґрунтовує позов, свідчать про наявність спору про право, тому нею подається саме позовна заява. 

Позивачка, користуючись своїм диспозитивним правом, самостійно сформувала зміст та обсяг позовних вимог та обрала спосіб захисту своїх прав, тобто розпорядилась своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Будь-яких клопотань про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України через відсутність предмету спору ОСОБА_1 або її представник ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не заявляли 

За вказаних обставин відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо рішення, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Щодо прийняття судом першої інстанції додаткового рішення по справі та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000, 00 грн, то слід зазначити наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Установлено, що правничу допомогу ОСОБА_2 надавала адвокат Кошліченко Н.В.

В судовому засіданні до закінчення судових дебатів представник позивача – адвокат Кошліченко Н.В. повідомила, що докази на підтвердження витрат на правничу допомогу будуть надані суду після ухвалення рішення у встановлений законом строк. Заява про ухвалення додаткового рішення надійшла до суду через систему «Електронний суд» при дотримання п`ятиденного строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У поданій заяві про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_2 , адвокат Кошліченко Н.В. заявила про відшкодування позивачці понесених у суді першої інстанції витрат на правничу допомогу, розмір яких складає 58 600 грн.

На підтвердження понесення цих витрат позивач надала: договір про надання професійної правничої допомоги від 05 вересня 2024 року укладений між адвокатом Кошліченко Н.В. та ОСОБА_2 , ордер про надання правничої допомоги від 04 грудня 2025 року, копію детального розрахунку вартості адвокатського гонорару за договором про надання правничої допомоги на загальну суму 58600 грн ( т. 2 а.с.198-200 ), акт прийому-передачі виконаних робіт і послуг від 05 вересня 2024 року ( т. 3 а.с. 201), додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 05 вересня 2024 року, додаткову угоду № 2 до договору про надання правничої допомоги від 05 вересня 2024 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 75 від 06.11.2025 про прийняття адвокатом від Костенко Я.А. - 58600 грн ( т. 3 а.с. 204 ) 

Враховуючи наведене, оскільки адвокат Кошліченко Н.В. надала суду докази детального опису наданих адвокатом послуг та їх вартості, враховуючи результати розгляду справи, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які заявлені стороною відповідача, виходячи з засад розумності, справедливості, співмірності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 10000, 00 грн.

Разом з тим, підстав вважати неспівмірним розмір витрат в зазначеній частині відповідач не обґрунтувала.

При цьому, колегія суддів зауважує, що присуджена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000, 00 грн не є надмірним збагаченням сторони, як зазначає, адвокат Левицька Ю.А., а гарантованим законом правом на відшкодування понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи.
З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення, додаткове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення, додаткового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Левицької Юлії Василівни – залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2025 року – залишити без змін.

Додаткове рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2025 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 12 лютого 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.