Справа № 139/89/26
Провадження № 2/139/83/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області у складі: 
головуючого - судді Ліщини Т.П.,
з участю секретаря судових засідань Погорної В.С., 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (у тексті також ТОВ «Свеа фінанс» та/або позивач) до відповідача ОСОБА_1 (у тексті також ОСОБА_1 та/або клієнт, та/або позичальник, та/або споживач, та/або відповідач) про стягнення кредитної заборгованості,

УСТАНОВИВ:
16.02.2026 представник позивача за довіреністю Паладич А.О. через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (у тексті - ТОВ «Селфі кредит») та ОСОБА_1 укладений договір № 2118258 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (у тексті - договір та/або кредитний договір). Згідно з умовами договору відповідач отримує грошові кошти в сумі 5000,00 грн, з обов`язком сплати процентів за користування ними, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. ТОВ «Селфі кредит» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на суму, зазначену в договорі. В свою чергу відповідач умов вказаного кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість.
30.09.2025 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» укладений договір факторингу № 01.02-39/25, відповідно до умов якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та у строки, встановлені цим договором.
Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість ОСОБА_1 за договором № 2118258 від 24.02.2025 становить: за кредитом - 5000,00 грн, за відсотками - 10900,00 грн, за штрафом - 10000,00 грн. Загальна заборгованість складає 25900,00 грн.
Оскільки позичальником порушено умови договору та станом на дату подання до суду позовної заяви дана заборгованість не сплачена, вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою від 18.02.2026 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 11, 12), а її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія даної ухвали 19.02.2026 надіслана відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його зареєстрованого місця проживання, однак 25.02.2026 повернулась до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній» (а. с. 15, 16).
02.03.2026 судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 17). Судове засідання призначене на 24.03.2026 (зворот а. с. 17). 
03.03.2026 на офіційному веб-порталі Судової влади України розміщене оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду (а. с. 19).
Копії ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 18.02.2026 і про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 02.03.2026, та судова повістка про виклик до суду в цивільній справі, які 03.03.2026 надіслані відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його зареєстрованого місця проживання, отримані ним 03.03.2026 (а. с. 22).
Позивачеві та його представникові зазначені процесуальні документи доставлені в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 22.02.2026 і 06.03.2026 (а. с. 14, 20). В судове засідання 24.03.2026 представник позивача не з`явилася; у п. 3 позовної заяви просить провести розгляд справи без її участі (а. с. 4). Також разом з позовною заявою представник позивача подала клопотання аналогічного змісту, у якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 7).
Відповідач в судове засідання 24.03.2026 не з`явився, при тому що про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позовну заяву або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли. 
Згідно з ч. 8 ст. 178 і абз. 1 ч. 2 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі її фактичні обставини, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо оцінивши в сукупності та взаємозв`язку докази, на яких ґрунтуються вимоги позивача і які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що 24.02.2025 між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Селфі кредит», доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт товариства, укладено електронний договір № 2118258 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort».
Розділом 7 договору передбачено, що цей договір укладається відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, доступний зокрема через веб-сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, і прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі. Укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Згідно з умовами цього договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 5000,00 грн (п. 1.2. договору); строк кредиту - 348 днів (п. 1.3. договору); періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 29 днів (п. 1.4. договору); стандартна фіксована процентна ставка становить 1 % в день (п. 1.5. договору); дата остаточного погашення заборгованості - 07.02.2026. Аналогічні умови містяться у паспорті споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма), який підписаний ОСОБА_1 24.02.2025 одноразовим ідентифікатором А661. Всі інші документи, що в сукупності складають договір, підписані ним одноразовим ідентифікатором Н665. 
Пунктом 9.10. договору передбачено, що всі додатки до цього договору підписані сторонами є невід`ємною частиною договору.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20) «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20 (провадження № 61-11504св21), від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19 (провадження № К/9901/35352/19).
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 561/77/19 (провадження № 61-20799 св 19) від 16.12.2020 зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . Згідно умов договору такі реквізити надаються товариству позичальником самостійно, з метою отримання кредиту.
Пунктом 3.1. договору передбачено, що проценти, які нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» від 30.09.2025 № 20250930-6659 підтверджується, що 24.02.2025 на картку № НОМЕР_2 , реквізити якої надані позичальником і вказані в договорі, від ТОВ «Селфі кредит» успішно здійснено переказ коштів в сумі 5000,00 грн, що свідчить про укладення зазначеного договору та виконання його умов, чого відповідач не заперечив і не спростував.
Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 30.09.2025, проведеного первісним кредитором ТОВ «Селфі кредит», заборгованість ОСОБА_1 складає 25900,00 грн, з яких заборгованість за кредитом - 5000,00 грн, за відсотками - 10900,00 грн, за штрафом - 10000,00 грн.
Станом на 30.09.2025 ОСОБА_1 свої зобов`язання перед ТОВ «Селфі кредит» з повернення кредиту та нарахованих процентів у строки, передбачені договором, не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла зазначена вище заборгованість.
Згідно з п/п. 3 п. 4.1. договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту.
30.09.2025 ТОВ «Селфі кредит» (клієнт) та ТОВ «Свеа фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 01.02-39/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі кредит» відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та у строки, встановлені цим договором. 
Згідно з п/п. 3.1.1. договору факторингу права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у п. 2.2. цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитними договорами. 
Реєстром боржників до договору факторингу № 01.02-39/25 від 30.09.2025 підтверджується, що ТОВ «Селфі кредит» передало, а ТОВ «Свеа фінанс» отримало право вимоги за кредитним договором № 2118258 від 24.02.2025 до ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості за яким складає 25900,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн, за відсотками - 10900,00 грн, за штрафними санкціями - 10000,00 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору між сторонами виник спір стосовно взятих відповідачем на себе кредитних зобов`язань.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст. 203 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (с. 1 ст. 626 ЦК України). 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Статті 6, 627 ЦК України передбачають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Первісний кредитор ТОВ «Селфі кредит» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши йому визначені договором кредитні кошти, натомість відповідач взяті на себе за договором зобов`язання перед ТОВ «Селфі кредит» не виконав, оскільки не здійснював платежі, передбачені умовами кредитного договору, та проценти за користування кредитом.
Відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 2118258 від 24.02.2025 в сумі 25900 грн 00 коп., з яких заборгованість за основним зобов`язанням - 5000,00 грн (п. 1.2. договору), за нарахованими на підставі п. 1.5. договору, але не сплаченими відсотками - 10900,00 грн, зі сплати штрафу, нарахованого на підставі п. 6.4. договору - 10000,00 грн.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (п. п. 2 - 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).
Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних та господарських справах в постанові від 06.11.2013 по справі № 6-116цс13 зазначив наступне: «Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання»(ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України)».
Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 1077 і ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Враховуючи зазначене, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2118258 від 24.02.2025 до ТОВ «Свеа фінанс» перейшло на законних підставах.
Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних справах у постанові від 23.09.2015 по справі № 6-979цс15 зазначив наступне: «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.02.2019 у справі № 667/11010/14-ц (провадження № 61-10349св18).
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 взяте на себе зобов`язання, передбачене умовами кредитного договору № 2118258 від 24.02.2024, не виконав, що стало підставою звернення ТОВ «Свеа фінанс», як нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.
Пунктом 6.4. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 750,00 грн на 3 (третій) день такого невиконання та/або неналежного виконання (п/п. 6.4.1.), у розмірі 150,00 грн починаючи з 4 (четвертого) дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання (п/п. 6.4.2).
Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX (набрав чинності 17.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє дотепер.
У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10000,00 грн задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. ст. 12, 76 - 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно зі ст. ст. 13, 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми кредиту та процентів, а тому порушене право підлягає судовому захисту.
Отже, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 15900,00 грн, що становить 61,38 % від ціни позову.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1425 від 30.01.2026 (а. с. 6). У зв`язку з частковим задоволенням позову, понесені позивачем витрати на оплату судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа фінанс» пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1634,18 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 141, 247, 259, 263, 265, 274, 279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст. ст. 11 - 16, 205, 207, 209, 512, 516, 526, 530, 599, 610 - 612, 625, 626, 628, 629, 639, 1048 - 1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1084 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс», код ЄДРПОУ 37616221 заборгованість за договором № 2118258 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 24 лютого 2025 року в розмірі 15900 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс», код ЄДРПОУ 37616221 судовий збір в розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривні 18 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Тарас ЛІЩИНА