ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 695/3412/24		
Провадження № 22-ц/821/820/26		
Категорія: 331030000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Фетісової Т.Л., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
заявник: ОСОБА_1 
представник заявника: адвокат Бочаров Олександр Михайлович
заінтересовані особи: Золотоніський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, малолітній ОСОБА_2 , законним представником якого є Свідовська Ірина Миколаївна
представник Міністерства оборони України: Кучма Аліна Григорівна
представник ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_2 : адвокат Сизько Дмитро Борисович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - Кучми Аліни Григорівни на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2026 року (ухваленого під головуванням судді Ушакової К.М. в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення суду складено 26 січня 2026 року) у справі за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Золотоніський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, малолітній ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 ,- 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог 

10 вересня 2024 року заявниця звернулася з заявою до суду про оголошення фізичної особи померлою.
В обгрунтування поданої заяви посилається на те, що 24 серпня 2023 року син заявниці ОСОБА_4 був призваний на військову службу під час мобілізації, а з 15.11.2023 його було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 отримала сповіщення про те, що її син зник безвісти 27.11.2023 в районі населеного пункту Іванівське Донецької області, гідно виконуючи військовий обов`язок під час штурмових дій противника.
Згідно акту службового розслідування від 04.12.2023 за результатами проведення службового розслідування було встановлено, що солдат ОСОБА_4 , відносно якого проводиться службове розслідування, зник безвісті 27.11.2023 під час штурмових дій противником ВП «БАУНТІ», що в районні села Іванівське Донецької області. Причиною зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 є бойові дії в районні села Іванівське Донецької області.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4 зник безвісти понад шість місяців, будь-якої інформації про те, що останній живий або перебуває в полоні немає, заявник звернулась до Золотоніського відділу ДРАЦС з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , проте їй було усно роз`яснено, що державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом здоров`я або судово-медичної установи, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою, та відповідно заявнику відмовлено у реєстрації смерті її сина. Оголошення померлим ОСОБА_4 заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та отримання грошової допомоги за загибель при виконанні завдань по захисту Батьківщини.
Враховуючи викладене вище, заявниця просить оголосити ОСОБА_4 померлим за обставин, пов`язаних із захистом Батьківщини під час виконання військового обов`язку, датою смерті вважати день набрання рішенням суду законної сили, місце смерті: населений пункт Іванівське, Бахмутського району, Донецької області.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2025 року залучено до участі у справі як заінтересовану особу малолітнього ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2026 року заяву задоволено.
Оголошено військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що брав безпосередню участь у бойових діях, у період здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, померлим з дня набрання законної сили даним рішенням суду.
Місцем смерті ОСОБА_4 вважати населений пункт Іванівське Бахмутського району Донецької області.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, щооскільки  ОСОБА_4 пропав безвісти 27.11.2023 під час штурмових дій противника в населеному пункті, де відбувалися інтенсивні бойові дії, тобто за обставин, що загрожували йому смертю, до теперішнього часу на зв`язок з рідними не виходив та відсутні будь-які відомості про місце його перебування, а тому є всі підстави вважати, що він помер.
Крім того, суд вказав, що з моменту зникнення безвісти ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та закінчення активних бойових дій у місці його зникнення (18.02.2025) станом на час розгляду справи пройшло вже більше шести місяців, що у відповідності до ч. 2 ст. 46 ЦК України дає підстави оголосити ОСОБА_4 померлим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 23 лютого 2026 року, представник Міністерства оборони України – Кучма А.Г., вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, при невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2026 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. 
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що оголошення особи померлою в даній справі пов`язане з наступним вирішенням спору про право, а тому заява ОСОБА_1 не могла розглядатись судом в порядку окремого провадження за наявності заперечень про її задоволення зі сторони заінтересованої особи малолітнього ОСОБА_2 .
Також вказує, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що днем смерті ОСОБА_4 слід вважати день набрання рішенням суду законної сили, оскільки у справах про оголошення особи померлою ймовірним днем смерті є день гаданої смерті відповідної особи, тобто в даному випадку день зникнення безвісти - 27 листопада 2023 року.
Посилаючись на ч. 2 ст. 46 ЦК України вказує, що обставини справи не дають підстав припускати смерть ОСОБА_4 в певний час і за певних обставин, а тому відсутні підстави для оголошення його померлим до спливу строків, вказаних в ч. 2 ст. 46 ЦК України. Вважає, що подана ОСОБА_1 заява є передчасною.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 № 33 від 20.11.2023, солдата ОСОБА_4 , бойового медика 1 штурмового взводу 9 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону, вважати таким, що прибув до району виконання бойових завдань (забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) м. Костянтинівка з пункту постійної дислокації м. Київ 20.11.2023.
Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 20.12.2023 № 10329 солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бойовий медик взводу, (серія і номер паспорта НОМЕР_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) дійсно в період з 20.11.2023 по 26.11.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в н.п. Костянтинівка Донецької обл.
Відповідно до акту за підсумками проведеного службового розслідування від 04.12.2023, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_6 встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 326 від 15.11.2023 солдат ОСОБА_4 призначений на посаду бойового медика 1 штурмового взводу НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 02.30 год. під час штурмових дій противником ВП «БАУНТІ», що в районі с. Іванівське Донецької обл., було втрачено зв`язок з солдатом ОСОБА_4 , бойовим медиком 1 штурмового взводу 9 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Через інтенсивність бойових дій на ВП «БАУНТІ, що в районі с. Іванівське Донецької обл., провести пошукові дії солдата ОСОБА_4 на момент призначення службового розслідування неможливо. Факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_4 також підтверджується витягом з журналу ведення бойових дій (№ 89т від 30.11.2023) НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , подія від 27.11.2023. 
Таким чином, службовим розслідуванням було встановлено, що солдат ОСОБА_4 зник безвісті 27.11.2023 під час штурмових дій противником ВП «БАУНТІ», що в районі с. Іванівське Донецької обл.. Причиною зникнення безвісті солдата ОСОБА_4 є бойові дії в районі с. Іванівське Донецької обл.
Відповідно до сповіщення сім`ї № 25 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.11.2023 року №648 солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісти 27.11.2023 в районі н.п. Іванівське Донецької обл., гідно виконуючи військовий обов`язок під час штурмових дій противника.
Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20240213-677 від 13.02.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник на території бойових дій.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.12.2024 зареєстровано кримінальне провадження № 12023250370001540 за повідомленням від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про те, що згідно до сповіщення сім`ї 27.11.2023 під час штурмових дій противника зник безвісти його рідний брат солдат ОСОБА_4 в районі н.п. Іванівське Бахмутського р-ну Донецької обл.
З 27.11.2023 немає жодних відомостей про місце перебування солдата ОСОБА_4 .

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана представником Міністерства оборони України – Кучмою А.Г. підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В повній мірі зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Звертаючись до суду з заявою про оголошення ОСОБА_4 померлим, заявниця вказувала, що це необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та отримання грошової допомоги за загибель при виконанні завдань по захисту Батьківщини.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2025 року залучено до участі у справі як заінтересовану особу малолітнього ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 .
В даному випадку, апеляційний суд не вбачає спору про право, оскільки такі заяви розглядаються в порядку окремого провадження, що прямо передбачено нормами чинного законодавства.
Крім того, встановлення такого юридичного факту надасть змогу заявниці лише отримати свідоцтво про смерть та, в подальшому, реалізовувати спадкові та інші права. Більше того, таке судове рішення про оголошення фізичної особи померлою надасть змогу і заінтересованій особі реалізувати свої спадкові та інші права, які пов`язані зі встановленням вказаного факту.
З викладеного слідує, що доводи апеляційної скарги з приводу неможливості розгляду вказаної заяви в порядку окремого провадження у зв`язку з наявністю спору про право є безпідставними.
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
За приписами ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Тлумачення частини першої та другої статті 46 ЦК України свідчить, що цивільним законодавством передбачалося декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою:
по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років;
по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців;
по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру;
по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Особливістю категорії справ щодо оголошення особи померлою є те, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При розгляді справ про оголошення особи померлою, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, звертала увагу на таке.
Оголошення фізичної особи померлою – це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фіксацією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
У ч. 1 ст. 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У ч. 2 ст. 46 ЦК законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені ч. 2 ст. 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій.
Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою.
Частина 2 ст. 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас, суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій.
Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (до березня 2025 року), наказом Міністерства розвитку громад та території України від 28 лютого 2025 року № 376.
Перелік містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено.
Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим ч. 2 ст. 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Також не можна відраховувати строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, або тимчасово окупованій території, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення.
Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на день розгляду справи з моменту зникнення безвісти ОСОБА_4 (27.11.2023) та закінчення активних бойових дій у місці його зникнення (18.02.2025) пройшло вже більше шести місяців, що у відповідності до ч. 2 ст. 46 ЦК України дає підстави оголосити ОСОБА_4 померлим.
Колегія суддів не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 зник безвісти 27 листопада 2023 року під час виконання бойового завдання внаслідок обстрілу противника в районі н.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та території України від 28 лютого 2025 року № 376, бойові дії на вказаній території закінчилися 18 лютого 2025 року та з 19 лютого 2025 року вказана територія є тимчасово окупованою.
Якщо територія ймовірної загибелі військовослужбовця була спочатку зоною активних бойових дій, а потім окупована, строк для оголошення особи померлою відраховується від дня закінчення активних бойових дій. Така правова позиція закріплена у постановах ВС від 18 лютого 2026 року у справі №759/22513/24 та від 04 березня 2026 року у справі №761/684/25.
Таким чином, висновок суду про те, що з 19 лютого 2025 року на вказаній території закінчились активні бойові дії, є вірним.
Водночас, помилковим є висновок суду про наявність підстав для застосування скороченого 6-місячного строку для можливості задоволення поданої заяви, враховуючи таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України застосування скороченого 6-місячного строку для оголошення фізичної особи померлою є правом суду, а не його обов`язком, і можливе лише за наявності переконливих обставин, які дають підстави припускати загибель особи внаслідок воєнних дій.
Як зазначено у правових висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, застосування шестимісячного строку можливе лише тоді, коли встановлені істотні підстави для обґрунтованого припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, і відсутні обґрунтовані підстави очікувати появи нових відомостей про її місцезнаходження.
Разом з тим, із матеріалів цієї справи не вбачається наявності таких обставин, які б переконливо свідчили про високу ймовірність загибелі ОСОБА_4 .
Так, встановлено лише факт його зникнення безвісти 27 листопада 2023 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області внаслідок штурмових дій противника. Водночас, у матеріалах справи відсутні показання інших військовослужбовців – очевидців зазначених подій, які б підтверджували безпосередні обставини його зникнення, зокрема те, що вони бачили момент загибелі або обставини, які з достатньою вірогідністю свідчили б про смерть військовослужбовця. З акту службового розслідування вбачається лише, що з військовослужбовцем ОСОБА_4 внаслідок штурмових дій противника зник зв`язок.
Інші докази, які б давали підстави для переконливого припущення про загибель особи, зокрема дані про виявлення тіла, фрагментів тіла, особистих речей із ознаками загибелі або інші обставини, що прямо вказували б на настання смерті, відсутні.
Наявні у справі докази, зокрема сповіщення сім`ї про зникнення безвісти, акт службового розслідування військової частини, витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а також відомості про здійснення досудового розслідування підтверджують лише сам факт зникнення безвісти під час бойових дій, але самі по собі не є доказами, які б свідчили про встановлення факту загибелі особи або про існування обставин, що дають підстави з достатнім ступенем вірогідності припускати її смерть.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12023250370001540 триває, а відомості про можливе перебування ОСОБА_4 у полоні або його місцезнаходження відсутні. За таких умов не виключається можливість отримання в подальшому нових даних щодо нього.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені у справі обставини не дають достатніх підстав для застосування скороченого шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 46 ЦК України, оскільки відсутні переконливі докази, які б свідчили про загибель ОСОБА_4 унаслідок воєнних дій.
За таких умов у цій справі підлягає застосуванню загальний строк, визначений ч. 2 ст. 46 ЦК України, а саме два роки від дня закінчення воєнних дій (активних бойових дій) на відповідній території.
Враховуючи, що згідно з Переліком бойові дії на території населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області завершилися 18 лютого 2025 року, дворічний строк, передбачений законом для можливості оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, станом на час розгляду справи не сплив, а тому підстави для задоволення заяви відсутні.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на зазначене, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2026 року не може залишатися в законній силі, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).
З огляду на викладене вище, відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, можливе у справах позовного провадження. У справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду таких справ, судові витрати не відшкодовуються.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 214/4179/21 та від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.
Відтак, підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України - Кучми Аліни Григорівни – задовольнити частково.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2026 року – скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча     О.В. Карпенко

Судді   Т.Л. Фетісова

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 01 квітня 2026 року/