ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 р. 	Справа № 520/14683/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 22.12.25 у справі № 520/14683/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 №6 (вх.№ 7862 від 06.03.2025 року), заяви №7 від 15.03.2025 щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі №520/31300/24 та інформаційного запиту № 1 від 15.03.2025 року (рекомендоване/цінне з описом лист № 6120600053512), в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 №6 (вх.№ 7862 від 06.03.2025 року), заяву №7 від 15.03.2025 щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі №520/31300/24 та інформаційний запит № 1 від 15.03.2025 року (рекомендоване/цінне з описом лист № 6120600053512), в порядку Закону України «Про звернення громадян».
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду 01.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 у справі № 520/14683/25 залишено без змін.
11.12.2025 ОСОБА_1 подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву, в якій просив суд:
- здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 520/8234/24 у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 КАСУ;
- зобов`язати подати звіт, у 10-денний термін, про виконання судового рішення № 520/14683/25 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ), який підполковника ОСОБА_2 у порядку встановленому статтею 382 КАСУ;
- накласти на начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) підполковника ОСОБА_2 - 60 560,00 грн (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень) 00 коп.;
- стягнути з начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ), який підполковника ОСОБА_3 - штраф у сумі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) 00 коп.;
- стягувачем в частині стягнення штрафу у сумі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) 00 коп. визначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) 00 коп.;
- стягнути з начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) який підполковника ОСОБА_4 на користь Державного бюджету України штраф у сумі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) 00 коп.;
- стягувачем в частині стягнення штрафу у сумі 30 280,00 грн (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень) 00 коп. визначити Державну судову адміністрацію України (м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ: 26255795);
- надати всі звіти, пояснення, докази, надані відповідачами, завірені належним чином з метою повного, всебічного, об`єктивного, неупередженого розгляду справи, з урахування звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору;
- винести окрему ухвалу та направити до правоохоронного органу, в порядку ст.214 КПК України і метою внесення відомостей в ЄРДР щодо неправомірних, а можливо злочинних дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 підполковника ОСОБА_2 , в діях якого вбачаються ознаки кримінального правопорушення/службове підроблення документів, зловживання владою та своїм службовим становищем, якими на протязі 13,5 років відмовлено у знятті, в подальшому виключенню з військового обліку, здійснюється підробка офіційних документів, перевищення своїх службових повноважень, якими до військового квитку № НОМЕР_2 від 01.08.1985 ОСОБА_1 в вересні 2024 року, ставиться квадратна печатка про нібито взяття ОСОБА_1 на військовий облік 09.06.1988 року - саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , який станом на 1988 рік – не існував, а був на той час ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 протягом тридцяти днів з дня отримання даної ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 у справі № 520/14683/25.
В іншій частині вимог заяви - відмовлено.
Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на безпідставність, необґрунтованість і невідповідність висновків суду обставинам справи, просить частково змінити ухвалу суду від 22.12.2025 в частині визначення строків надання відповідачем звіту та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви позивача від 11.12.2025.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, заявник зазначає, що відповідач мав достатній час для виконання судового рішення від 11.07.2025 у справі № 520/14683/25, однак рішення суду відповідачем не виконано. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з заявою, у якій, зокрема, просив здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтею 383 КАС України. Водночас суд першої інстанції, на переконання заявника, неправомірно відмовив йому у вжитті відповідних заходів реагування, зокрема у припиненні протиправних дій відповідача, постановленні окремої ухвали та направленні її до правоохоронного органу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Так, приймаючи ухвалу про часткове задоволення заяви позивача, суд першої інстанції виходив із обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили, та відсутності доказів його виконання відповідачем, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду у тридцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали. Щодо вимоги заявника в частині здійснення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 520/14683/25 у порядку, встановленому статтею 383 КАС України, суд першої інстанції зазначив, що у поданій ОСОБА_1 заяві не обґрунтовано, які саме протиправні рішення, дії чи бездіяльність вчинено суб`єктом владних повноважень — відповідачем на виконання такого судового рішення, або в чому полягає порушення прав позивача, підтверджених цим рішенням, у зв`язку з чим дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є заявою, поданою в порядку статті 382 КАС України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21 листопада 2024 року № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі - Закон № 4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Водночас згідно з пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4094-IX справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
З аналізу зазначених норм законодавства випливає, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних, підтверджених належними і допустимими доказами підстав уважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Водночас суд, установлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18, від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18.
Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Так, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи-позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон установив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 та 9 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.
Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про виокремлення у окремі статті таких видів судового контролю за виконанням судового рішення як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Законодавець, розмежовуючи види судового контролю за виконанням судового рішення, тим самим розділив і види заяв, з якими звертається позивач до суду та, відповідно, - наявність чи відсутність вимог до оформлення кожної з них.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.10.2018 у справі № 556/2081/17.
Окрім того, приписами ст. 382 та ст. 383 КАС України передбачено і різні порядки розгляду заяв, поданих відповідно до цих норм.
Як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції, отримавши заяву ОСОБА_1 , з одночасним посиланням на приписи статей 382, 383 КАС України, про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 у справі № 520/8234/2024 та порушення прав позивача, підтвердженого таким судовим рішенням, прийняв до розгляду заяву позивача в порядку ст. 382 КАС України, що підтверджується ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025.
Разом з цим в ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що заява позивача направлена на вирішення питання встановлення звіту про виконання рішення суду в порядку ст.382 КАС України, відповідно дана заява є заявою поданою в порядку ст.382 КАС України.
Водночас колегія суддів ураховує, що апелянт акцентує увагу, що подана його заява стосувалася встановлення судового контролю не лише за припсами ст. 382 КАС України, а й ст. 383 КАС України.
Колегія суддів зауважує, що як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, судом першої інстанції фактично розглядалася та вирішувалася заява позивача в порядку статей 382, 383 КАС України сумісно, не зважаючи на те, що приписами вказаних статей КАС України передбачено різні процедури прийняття, розгляду заяв, а також різні правові наслідки за результатами розгляду таких заяв відповідно до вказаних норм КАС України.
Водночас, з урахуванням вищенаведених норм КАС України слідує, що заяви подані в порядку статей 382, 383 КАС України, не можуть розглядатися та вирішуватися судом першої інстанції сумісно, оскільки такі види судового контролю мають розглядатися та вирішуватися останнім окремо, з ухваленням окремих судових рішень за наслідками розгляду таких заяв, що не було враховано судом першої інстанції в цій справі.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту ч. ч. 2-4 ст. 383 КАС України вбачається, що до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, висуваються наведеними нормами певні вимоги і в разі невідповідності такої заяви цим вимогам така заява підлягає поверненню заявнику. Водночас, як убачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було зазначено щодо відповідності поданої заяви позивача вимогам наведених вище норм КАС України, тобто, останнім не надано правової оцінки тому, чи підлягала розгляду судом така заява позивача, чи вона повинна була бути повернута заявнику відповідно до приписів КАС України.
Отже, з огляду на вказане вище, оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.
За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для вирішення заяви позивача по суті.
З урахуванням викладеного, всі інші доводи по суті спору, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на вирішення цієї справи
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З огляду на наведене вище, враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів уважає, що з урахуванням приписів п. 1 та п. 4 ст. 320 КАС України, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 у справі № 520/14683/25 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 у справі № 520/14683/25 - скасувати.
Направити справу № 520/14683/25 для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова