КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/2256/2026 
Справа № 357/7428/25
Головуючий в суді І інстанції Примаченко В.О.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 квітня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., за участі секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Вівчара Аурела Георгійовича на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

в с т а н о в и в :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в дохід держави в розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 10 травня 2025 року о 07:54 в м. Біла Церква по провул. Архипа Люльки керував транспортним засобом ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за згодою водія, із застосуванням засобу Drager ARLM-0401, тест № 1335, проба позитивна 1,11 проміле. Водій з показами погодився, в медичний заклад їхати відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Вівчар А.Г., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 25 грудня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просив поновити строк на апеляційне оскарження в зв`язку з усуненням недоліків, виявлених постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року, скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року та закрити провадження в справі в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, посилався на те, що 04 грудня 2025 року захисником було подано апеляційну скаргу на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року, тобто в межах десятиденного строку, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, з підстав відсутності документів на підтвердження повноважень адвоката на участь у розгляді справи. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що відповідно до п. 3.1 та п.п. 3.1.1 договору № 0Ц235 від 16 жовтня 2025 року договір діє до завершення ознайомлення з матеріалами справи, а 18 листопада 2025 року адвокату було надано доступ до справи в системі «Електронний суд», що свідчить про ознайомлення з матеріалами справи. Оскільки додаткового договору про продовження дії договору надано не було, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підтвердження повноважень адвоката. 
Разом з тим, повідомляв суд, що 04 листопада 2025 року між адвокатом Вівчаром А.Г. та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 0Ц235-2, яким продовжено строк дії договору, таким чином, на момент подання апеляційної скарги повноваження адвоката були належним чином підтверджені. Вказаний додатковий договір помилково не був наданий суду першої інстанції разом з апеляційною скаргою, що призвело до повернення апеляційної скарги апеляційним судом.
По суті справи зазначав, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом на підставі відеозаписів, однак надав їм неправильну оцінку. Зокрема, суд зазначив, що на відеозаписі clip-4 зафіксовано рух транспортного засобу ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому суд констатував, що вказаний відеозапис не містить дати та часу зйомки. Відеозаписи з нагрудних камер № 477912 та № 477667 розпочинаються з 07:49 год. 10 травня 2025 року, коли поліцейські вже підійшли до автомобіля, який перебував у нерухомому стані.
Таким чином, відеозапис clip-4, на якому зафіксовано рух автомобіля, не має жодної прив`язки до часу та дати події. Суд безпідставно припустив, що цей запис здійснювався в один день та час з відеозаписами з нагрудних камер, хоча суд визнав, що вказаний відеозапис не має ні дати, ні часу фіксації. Однак таке припущення не може бути покладене в основу обвинувачення, оскільки суперечить принципу презумпції невинуватості та вимогам доказування в адміністративному провадженні.
Більше того, з відеозапису clip-4 вбачається, що автомобіль з увімкненими світловими сигналами розпочинає рух після паркування на узбіччі. Це свідчить про те, що запис міг бути здійснений вже після складання протоколу, коли автомобіль передаватися іншій особі ( ОСОБА_2 ) відповідно до розписки в матеріалах справи.
Посилався на п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно якого керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функції водія під час руху такого засобу. Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважається закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатися.
Вказував, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. На відеозаписах з нагрудних камер зафіксовано, що поліцейські підійшли до автомобіля, який перебував у нерухомому стані на узбіччі дороги. Єдиним відеозаписом, на якому зафіксовано рух автомобіля, є clip-4, який не містить дати та часу і тому не може бути визнаний належним доказом.
Зазначав, що із відеозаписів та протоколу вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу було, за твердженнями поліцейських, порушення правил користування ременями безпеки, однак постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вказані порушення складено не було. Суд першої інстанції відхилив цей аргумент, зазначивши, що наявність або відсутність причин для зупинки транспортного засобу не входить до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому доказуванню не підлягають. Однак суд не врахував, що відсутність постанови за непристебнутий ремінь безпеки ставить під сумнів саму обставину керування. Якби ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки, що є підставою для зупинки, поліцейські були б зобов`язані зафіксувати це порушення, а відсутність такої фіксації свідчить, що порушення не було, або про те, що поліцейські не мали достатніх підстав стверджувати про факт керування.
Вказував, що суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним автомобілем, натомість, відповідаючи на зауваження поліцейського про ремені безпеки, підтверджував факт керування ним транспортним засобом. 
Вважав, що такий підхід суду є грубим порушенням принципу презумпції невинуватості, закріпленого в ст. 62 Конституції України та ст. 9 КУпАП. Обвинувачення повинно ґрунтуватися на доказах, а не на відсутності заперечення. Той факт, що особа безпосередньо на місці не заявила про свою невинуватість, не може розглядатися як визнання вини чи підтвердження обставин правопорушення. По-друге, захисник, діючи в інтересах ОСОБА_1 , у клопотанні про закриття провадження чітко висловив позицію свого підзахисного, що він не керував транспортним засобом. Ця позиція, заявлена через захисника, і є офіційною позицією особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
По-третє, слово «вибачайте» у відповідь на зауваження поліцейського про ремені безпеки не є визнанням факту керування, це ввічлива форма відповіді, яка не містить жодного смислового підтвердження будь-яких обставин.
Вказував, що суд відхилив пояснення захисту про те, що двигун був увімкнений для обігріву салону, послався на те, що температура повітря становила 16 градусів Цельсія. Однак суд не врахував, що о 07:49 - 07:54 ранку (час події) температура повітря є значно нижчою, ніж удень. Крім того, суб`єктивне відчуття комфорту у ранкові години при температурі 16 градусів Цельсія може вимагати додаткового обігріву, особливо у старому автомобілі ВАЗ 21093. Разом із тим, цей аргумент суду не спростовує відсутності доказів руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Підсумовував, що у справі відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції допустив помилки в оцінці доказів, поклавши в основу обвинувачення відеозапис без дати та часу, а також розтлумачив мовчання особи як визнання вини, що суперечить принципу презумпції невинуватості.

Вирішуючи заяву захисника Вівчара А.Г. про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови захисник Вівчар А.Г. пропустив з поважних причин, оскільки вперше апеляційна скарга подана ним 05 грудня 2025 року в межах десятиденного строку з дня винесення постанови 26 листопада 2025 року, однак постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, в зв`язку з недолученням до апеляційної скарги належних документів на підтвердження повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді.
За наведених обставин та з метою забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на допуск до правосуддя, в якому не може бути відмовлено з формальних підстав, апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк. 

Вислухавши пояснення захисника Вівчара А.Г., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку та подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи і просив її задовольнити, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно п. 4, 5, 7, 10 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.
Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дотримання наведених вимог працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції перевірено.
Висновки суду першої інстанції про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 325702 від 10 травня 2025 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала,
- роздруківкою тесту № 1335 від 10 травня 2025 року, згідно якого тест проводився до допомогою приладу Alcotest 7510 ARLM-0401, результат аналізу 1,11 проміле, з підписом ОСОБА_1 ,
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна кольору шкіри обличчя, за допомогою технічного приладу Alcotest 7510 ARMF-0401, результати огляду на стан сп`яніння - проба позитивна, 1,11 проміле. У графі «З результатами згоден» - міститься підпис ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 травня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 направлено до закладу охорони здоров`я Білоцерківська міська лікарня № 4, що в м. Біла Церква по вул. Василя Стуса, 41. В направленні зазначено, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння в медичному закладі не проводився, останній до медичного закладу не доставлявся. Викладене в направленні ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом та написом про те, що не потрібно проходити огляд в медичному закладі;
розпискою ОСОБА_2 від 10 травня 2025 року, згідно з якою останній забирає автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язується доставити автомобіль за адресою: с. Піщана, а водія не допускати (не передавати) керування ним;
- відеозаписами із нагрудної камери поліцейського, що містяться на оптичному диску, на яких зафіксовано проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів ОСОБА_1 у період часу з 07:51 по 07:53, який о 07:53 з результатом проходження огляду погодився, прямо зазначивши «Я згоден» і на пропозицію пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовився: «Не надо».

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із відеозапису, після отримання результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest 7510 ARMF-0401, з позитивним результатом 1,11 проміле, ОСОБА_1 не заперечував цих результатів.
Також в графі «З результатами згоден» Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 підтвердив свою згоду з результатами огляду особистим підписом.
Роздрукований тест № 1335 Alcotest 7510 ARMF-0401 теж підписаний ОСОБА_1 .

Особа, яка проходить огляд на стан сп`яніння, на власний розсуд самостійно вирішує, чи згідна вона з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, чи не погоджується з ним.
Незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду шляхом активних дій та висловлена в категоричній чіткій формі.
За таких обставин матеріалами справи підтверджується, що водій ОСОБА_1 погодився з результатами огляду, відповівши о 07:53 на запитання працівника поліції, чи згоден він з результатами огляду, «Я згоден».

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, в яких захисник заперечував виконання ОСОБА_1 функцій водія і зазначав, що як рух автомобіля, так і керування транспортним засобом ОСОБА_1 на відеозаписі не зафіксовані, відеозаписи з нагрудних камер № 477912 та № 477667 розпочинаються з 07:49 год. 10 травня 2025 року, коли поліцейські вже підійшли до автомобіля, який перебував у нерухомому стані, а єдиним відеозаписом, на якому зафіксовано рух автомобіля, є clip-4, який не містить дати та часу і тому не може бути визнаний належним доказом, а також доводи апеляційної скарги, що відсутність постанови за непристебнутий ремінь безпеки (як підстава зупинки поліцейськими транспортного засобу) ставить під сумнів саму обставину керування, апеляційний суд констатує, що такі доводи спростовуються дослідженими відеозаписами з нагрудної камери працівника поліції у їх сукупності, яким було надано належної оцінки судом першої інстанції, на відміну від доводів апеляційної скарги, яким відеозаписи оцінюються окремо один від одного та фрагментарно у вигідному для сторони захисту контексті. 

Так, на відеозаписі clip-4 зафіксовано рух транспортного засобу ВАЗ з д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому автомобіль рухається з правої сторони проїзної частини в ліву сторону проїзної частини. Вказаний відеозапис не містить дати та часу зйомки.
Відеозапис clip-0 здійснюється на нагрудну камеру № 477912, дата зйомки 10 травня 2025 року, початок о 07:49 год. Відеозапис clip-2 здійснюється на нагрудну камеру № 477667, дата зйомки 10 травня 2025 року, початок о 07:49 год.
На відеозаписах зафіксовано, що поліцейські підходять до автомобіля ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває із включеним двигуном. Поліцейський повідомляє водію про необхідність користування ременями безпеки, на шо водій відповів: «Вибачайте». Поліцейський попросив водія надати документи для перевірки. Водієм виявився ОСОБА_1 . Поліцейський запитав у пасажира, який щойно вийшов з автомобіля: «На роботу їдете?», на що пасажир повідомив: «Так».
Після цього з водійського сидіння автомобіля вийшов ОСОБА_1 та поліцейський запитав у нього, чи вживав він алкогольні напої. ОСОБА_1 сказав, що він може не проходити огляд на стан сп`яніння, також запитав: «Може не потрібно проходити огляд?».
Поліцейський повідомив водію про наявні ознаки алкогольного сп`яніння та висловив вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився на огляд. Результат огляду в 07:54 год. виявився позитивним 1,11 проміле. Водій погодився з таким результатом огляду. Проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі не бажав.
Працівники поліції повідомили водію про необхідність передачі автомобіля тверезому водієві.
Після цього працівниками поліції відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідні адміністративні матеріали.

Суд першої інстанції правомірно виснував, що відеозапис з фактом руху транспортного засобу, на якому відсутня дата та час відеофіксації, у сукупності з відеозаписами з нагрудних камер № 477912, № 477667 підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки на відео зафіксовано перебування ОСОБА_1 на водійському сидінні автомобіля, при цьому ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним автомобілем. Натомість, відповідаючи на зауваження поліцейського про ремені безпеки, підтверджував факт керування ним транспортним засобом. Також, враховуючи розташування та рух автомобіля ВАЗ на проїзній частині до його зупинки, що зафіксовано на відеозаписі без дати та часу, та розташування автомобіля ВАЗ на проїзній частині після його зупинки, що зафіксовано на нагрудні камери поліцейських, свідчить про те, що вказані відеозаписи здійснювалися в один день та час.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що увімкнення двигуна було пов`язане із забезпеченням обігріву салону транспортного засобу у зв`язку з низькою температурою повітря, апеляційний суд враховує, що на відеозаписі пасажир, який вийшов із салону автомобіля, підтвердив працівникам поліції, що вони їдуть на роботу, тобто посилання захисника про те, що ОСОБА_1 лише перебував на водійському сидінні із знайомими, в салоні автомобіля, з увімкненим двигуном, були спростовані відеозаписом, як і пояснення захисника Вівчара А.Г. про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 без заперечень підписав протокол про адміністративне правопорушення, зазначивши в поясненнях «сьогодні не вживав», та не зазначав в своїх поясненнях про те, що він не керував транспортним засобом.

Заперечення захисником Вівчаром А.Г. цих обставин як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, що видається захисником за позицію його підзахисного, не спростовує фактичних обставин справи, встановлених із дослідженого відеозапису судом першої інстанції, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо неприпустимості використання мовчання як доказу вини відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи захисника мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, будь-яких доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Вівчара Аурела Георгійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Вівчара Аурела Георгійовича залишити без задоволення.
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. 2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.