ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 р. 	Справа № 520/26945/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/26945/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті   
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту – відповідач), в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення від 23.09.2025 №005515 за підписом уповноваженої посадової особи, яка винесла постанову(виконуючого обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті) Черсунова Владислава Олександровича.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 по справі № 520/26945/25 адміністративний позов залишено без задоволення. 
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 по справі № 520/26945/25 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, вказує на протиправність постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №084970 від 30.09.2025, оскільки на момент перевірки ФОП ОСОБА_1 не виступала автомобільним перевізником і не була належним суб`єктом відповідальності, оскільки транспортним засобом керував ОСОБА_2 , який, за твердженням апелянта, не перебував із нею у трудових чи цивільно-правових відносинах, що підтверджується також складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення. Стверджує, що перевезення здійснювалося водієм для власних потреб, а тому відсутність товарно-транспортної накладної та даних тахографа не могла бути підставою для накладення штрафу, оскільки на підтвердження походження вантажу була надана видаткова накладна як інший документ на вантаж. Крім того, апелянт посилається на порушення посадовими особами Укртрансбезпеки процедури проведення рейдової перевірки, зокрема щодо підстав і тривалості зупинки транспортного засобу, непред`явлення службового посвідчення та направлення на перевірку, а також на відсутність належних доказів наявності ознак перевантаження транспортного засобу. У зв`язку з цим вважає, що оскаржувана постанова прийнята передчасно, без належного правового та доказового обґрунтування, а відтак підлягає скасуванню. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Вказує, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №084970 від 30.09.2025 є правомірною, а рішення суду першої інстанції — законним. Зазначив, що під час рейдової перевірки транспортного засобу, який належить позивачці, було встановлено відсутність товарно-транспортної накладної або іншого належного документа на вантаж, роздруківки даних з повіреного тахографа та посвідчення водія відповідної категорії, у зв`язку з чим складено акт і винесено спірну постанову. Наголошує, що процедуру повідомлення про розгляд справи дотримано, позивачка була належним чином повідомлена, з`явилася на розгляд та надала пояснення.
Також відповідач заперечує доводи апелянта про неналежність її як суб`єкта відповідальності, зазначаючи, що саме вона є автомобільним перевізником, оскільки транспортний засіб належить їй, а закон пов`язує цей статус не лише з перевезенням на договірних умовах, а й із перевезенням вантажу за власний кошт. Посилання на відсутність трудових відносин із водієм та складення щодо нього окремого протоколу, на думку відповідача, значення для вирішення цього спору не мають. Крім того, відповідач вважає безпідставними доводи про можливість підтвердження перевезення видатковою накладною, оскільки належним документом на вантаж є саме товарно-транспортна накладна. Інші доводи апеляційної скарги щодо перевантаження та порушень процедури перевірки відповідач вважає такими, що не спростовують встановленого факту відсутності обов`язкових документів.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність за основним видом 23.32 Виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини, додатковим видом діяльності є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006, на підставі направлення на перевірку Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях № ОНР 002318 від 15.08.2025, 20.08.2025 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на кільцевій дорозі м. Харкова, 300 м до перехрестя з вул. Краснокутська м. Харкова, с. Кулиничі.
Був перевірений транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу під керуванням водія ОСОБА_2 .
На момент проведення перевірки встановлено відсутність:
- товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж або інший визначений законодавством документ;
- роздруківки даних про роботу та відпочинок водія з повіреного тахографа (тахограф не повірено);
- посвідчення водія відповідної категорії.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами було складено акт № ОАР 063500 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 20.08.2025.
Повідомленням № 79962/40/24-25 від 09.09.2025, позивача було викликано для розгляду справи на 30.09.2025 з 9.00 до 10.00.
ОСОБА_1 з`явилася на розгляд справи та надала письмові пояснення, які враховані під час розгляду справи.
За результатами розгляду акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 084970 від 30.09.2025, якою на позивача накладено штраф у розмірі 17 000 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірної постанови. Судом першої інстанції, враховуючи, що під час рейдової перевірки транспортного засобу, який належить позивачу, було встановлено відсутність товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, роздруківки даних про роботу та відпочинок водія з повіреного тахографа, а також посвідчення водія відповідної категорії, зроблено висновок про наявність у діях позивача складу порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та, відповідно, правомірність застосування до неї адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 цього Закону. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач є належним суб`єктом відповідальності як автомобільний перевізник, а доводи про здійснення перевезення для власних потреб є безпідставними та належними доказами не підтверджені. Також суд визнав, що надана позивачем видаткова накладна не є належним і допустимим доказом на підтвердження перевезення вантажу для власних потреб, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05 квітня 2001 року (далі по тексту – Закон №2344-III (у відповідній редакції)).
Законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень (стаття 2 Закону №2344-III).
Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до положень статті 6 Закону №2344-III, загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.
Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08 листопада 2006 року затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі по тексту – Порядок №1567 (у відповідній редакції)), який відповідно до пункту 1 Порядку №1567 визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно з пунктом 2 Порядку №1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку (п. 3 Порядку №1567).
Відповідно до пунктів 4-8 Порядку №1567, рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі - направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу.
Направлення складається з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від дати попередньої перевірки, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, необхідності забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, перевірки дотримання умов перевезень та інших обставин.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами, розробляється Укртрансбезпекою і затверджується Мінрозвитку.
Під час проведення рейдової перевірки посадові особи мають право:
використовувати спеціалізовані автомобілі, на яких розміщений напис “Укртрансбезпека”;
використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР);
використовувати спеціальне обладнання, призначене для здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та їх блокування;
використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі;
використовувати пристрої для копіювання, сканування інформації, що свідчить про правопорушення;
здійснювати опитування водія та пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути;
здійснювати супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більш як 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також заборони подальшого руху такого автомобільного транспортного засобу.
Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні, що не перевищує сім календарних днів.
Рейдова перевірка проводиться шляхом зупинення транспортного засобу або без такого зупинення.
Рейдова перевірка без зупинення транспортного засобу проводиться на автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, у місцях посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, у зонах габаритно-вагового контролю, на інших об`єктах, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктами 9 - 12 Порядку №1567 передбачено, що зупинення транспортного засобу здійснюється посадовою особою у форменому одязі відповідно до пункту 10 цього Порядку та з дотриманням вимог розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852).
Зупинення транспортного засобу здійснюється посадовою особою в будь-який час доби на маршруті руху за допомогою:
1) сигнального диска (жезла), яким вказується безпосередньо на транспортний засіб, який зупиняється, та на пропоноване місце зупинення з урахуванням заходів безпеки, дорожніх умов, інтенсивності руху, освітлення та видимості ділянки дороги;
2) увімкненого проблискового маячка синього кольору, спеціального звукового сигналу та гучномовного пристрою.
У разі зупинення транспортного засобу під час звернення до водія посадова особа зобов`язана назвати свою посаду, прізвище, ім`я та по батькові і повідомити про причину зупинки транспортного засобу, пред`явити службове посвідчення та направлення для ознайомлення.
Водій транспортного засобу після зупинки транспортного засобу зобов`язаний надавати посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи.
Перевірка одного транспортного засобу проводиться протягом не більш як однієї години.
Стверджуючи про протиправність оскаржуваної постанови, позивач в апеляційній скарзі, зокрема, посилалася на порушення відповідачем процедури проведення рейдової перевірки, а саме: непред`явлення посадовими особами службового посвідчення та направлення на перевірку під час зупинки транспортного засобу, порушення встановленої законодавством тривалості перевірки одного транспортного засобу, а також відсутність належних підстав для зупинки транспортного засобу та здійснення перевірки.
Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що відповідно до наведених вище вимог Порядку №1567, посадові особи Укртрансбезпеки зобов`язані під час зупинки транспортного засобу пред`явити службове посвідчення та направлення на перевірку, а також повідомити причину зупинки, а перевірка одного транспортного засобу дійсно не повинна перевищувати однієї години.
Разом з тим, сам по собі факт заявлення позивачем про непред`явлення таких документів та перевищення тривалості перевірки не є достатнім доказом порушення процедури, за відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин.
З дослідженого колегією суддів відеозапису з нагрудної камери співробітника Державної служби України з безпеки на транспорті, долученого до матеріалів справи через систему «Електронний суд», не вбачається можливим достеменно встановити факт пред`явлення посадовою особою службового посвідчення та направлення на перевірку для ознайомлення, оскільки відповідні дії на відеозаписі чітко не зафіксовані. Водночас із вказаного відеозапису вбачається, що перевірка транспортного засобу фактично тривала понад одну годину, тобто понад строк, визначений Порядком № 1567.
Разом з цим колегія суддів зазначає, що самі лише такі процедурні недоліки, без встановлення їх істотного впливу на правильність фіксації виявлених порушень та на законність прийнятого рішення, не є безумовною підставою для скасування постанови, якщо обставини, викладені в акті перевірки, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.
Щодо посилань апелянта на відсутність належних підстав для зупинки транспортного засобу, колегія суддів зазначає, що відповідно до Порядку №1567 рейдові перевірки можуть здійснюватися у будь-який час на маршрутах руху транспортних засобів без попереднього повідомлення перевізника, а тому сама по собі зупинка транспортного засобу не потребує попереднього встановлення факту порушення.
Також колегія суддів звертає увагу, що доводи апелянта щодо відсутності ознак перевантаження транспортного засобу не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки предметом перевірки у спірних правовідносинах було дотримання вимог щодо наявності обов`язкових документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а не здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до п. 13 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).
У разі виявлення в ході рейдової перевірки порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових вантажів посадовою особою додатково складається акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів за формою згідно з додатком 3 або акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за формою згідно з додатком 4.
Пунктами 15-17 Порядку №1567 передбачено, що копія акта проведення перевірки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів видається водію транспортного засобу (за винятком відмови від їх отримання), про що посадова особа робить в актах відповідні записи, а у разі відмови водія транспортного засобу від отримання, копія акта проведення перевірки надсилається автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі.
Матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи.
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”.
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Абзацом першим пункту 19 Порядку №1567 встановлено, що за результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду справи на підставі акту перевірки та наданих водієм документів винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №084970 від 30 вересня 2025 року, в якій зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (згідно акту від 20.08.2025 № ОАР №063500), відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Так, з наявного в матеріалах справи акту проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР 0635000 від 20.08.2025 вбачається, що під час здійснення перевірки транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу та перебував під керуванням водія ОСОБА_2 , посадовими особами відповідача встановлено відсутність у водія на момент перевірки обов`язкових документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж або іншого визначеного законодавством документа, роздруківки даних про роботу та відпочинок водія з повіреного тахографа (при цьому тахограф не був повірений), а також посвідчення водія відповідної категорії.
Відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Відповідно до ст. Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Отже, положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування безпідставності притягнення до відповідальності за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» позивач зазначила, що не є перевізником у розумінні ч. 1 ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки фактично не здійснювала перевезення вантажу як суб`єкт господарювання та не вступала у правовідносини перевезення, а транспортним засобом керував інший водій — ОСОБА_2 , який, за твердженням позивача, не перебував з нею у трудових чи цивільно-правових відносинах.
Зазначала, що перевезення здійснювалося останнім для власних потреб, без надання послуг третім особам та без отримання прибутку, а відтак відсутні підстави вважати її автомобільним перевізником у розумінні вимог законодавства.
Крім того, позивач наголошувала, що сам по собі факт належності їй транспортного засобу не свідчить про здійснення нею діяльності з перевезення вантажів, а відтак не може бути достатньою підставою для покладення на неї відповідальності за порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Зі змісту ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» слідує, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, якими для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Верховним Судом у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 зазначено, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Судовим розглядом встановлено, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу та перебував під керуванням водія ОСОБА_2 , співробітникам Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті водієм транспортного засобу не було надано оформленої товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.
Так, права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів замовників визначено Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363.
Згідно з розд. 1 Правил № 363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Втім, контролюючому органу в момент виявлення порушення відомостей щодо автомобільного перевізника, яким здійснювалось транспортування вантажу, надано не було.
Разом з тим, із матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_1 , яка, з огляду на положення Закону України «Про автомобільний транспорт», у спірних правовідносинах виступає автомобільним перевізником
Інших документів, зокрема, на підтвердження передання вказаного транспортного засобу особі в користування чи зміни належного користувача транспортного засобу, під час проведення перевірки надано не було.
Відтак, за відсутності таких документів, саме позивач як власник транспортного засобу обґрунтовано був ідентифікований контролюючим органом як автомобільний перевізник у спірних правовідносинах.
Посилання позивача на відсутність трудових чи цивільно-правових відносин із водієм не спростовують встановлених обставин, оскільки, як зазначено Верховним Судом у постанові від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а, визначальним є не формальне володіння транспортним засобом чи характер відносин із водієм, а фактичне здійснення перевезення та наявність документів, які дають можливість встановити належного перевізника.
Крім того, твердження позивача про здійснення перевезення для власних потреб не підтверджені належними та допустимими доказами, а надана видаткова накладна обґрунтовано не прийнята судом як належний документ на вантаж у розумінні статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.
Таким чином, у контролюючого органу були наявні правові підстави вважати позивача автомобільним перевізником та притягнути її до відповідальності за відсутність обов`язкових документів під час здійснення перевезення.
З приводу встановленого в акті факту не забезпечення перевізником водія роздруківкою даних про роботу та відпочинок водія з повіреного тахографа (тахограф не повірено), колегія суддів зазначає наступне.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241 (далі по тексту – Інструкція № 385, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За визначеннями, наведеними у пункті 1.4 Інструкції № 385, адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін "адаптація тахографа до транспортного засобу", за визначенням ЄУТР, - "калібрування"; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Положеннями пунктів 2.6 та 2.7 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.
За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.
Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Пунктом 3.5 Інструкції № 385 встановлено, що перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
З наведеного правового регулювання слідує, що вантажні автомобілі повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, а у разі необладнання транспортного засобу тахографом - індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв. 
Разом з цим, як вбачається з акта проведення рейдової перевірки № ОАР 063500 від 20.08.2025, під час перевірки представниками відповідача було встановлено порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутність у водія транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , роздруківки даних про роботу та відпочинок водія з повіреного тахографа, при цьому тахограф не був повірений.
Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у водія станом на момент проведення перевірки відповідних документів, зокрема протоколу перевірки та адаптації тахографа або роздруківки даних роботи тахографа.
Крім того, в акті перевірки відсутні будь-які зауваження водія щодо наявності таких документів або їх неналежного врахування посадовими особами відповідача під час проведення перевірки, що свідчить про відсутність підстав вважати, що зафіксовані порушення не мали місця.
Доказів, які б спростовували встановлені під час проведення рейдової перевірки обставини, викладені в акті № ОАР 063500 від 20.08.2025, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у діях позивача порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт у цій частині.
Щодо відсутності у водія посвідчення водія відповідної категорії, колегія суддів зазначає таке.
Як вказано вище, відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» для водія документами, необхідними для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, зокрема, є, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії.
Згідно зі статтею 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством для здійснення відповідних перевезень.
Отже, посвідчення водія відповідної категорії належить до числа обов`язкових документів, які водій повинен мати при собі та пред`явити під час проведення рейдової перевірки.
Як вбачається з акта проведення рейдової перевірки № ОАР 063500 від 20.08.2025, під час перевірки транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_2 , посадовими особами відповідача зафіксовано відсутність у водія посвідчення водія відповідної категорії.
Колегія суддів звертає увагу, що зазначені в акті обставини належними та допустимими доказами не спростовані. Позивачем не надано жодного доказу того, що на момент проведення перевірки посвідчення водія відповідної категорії фактично було у водія та пред`являлося посадовим особам Укртрансбезпеки. Так само в матеріалах справи відсутні зауваження водія в акті перевірки щодо неправдивості зафіксованих у ньому відомостей або неврахування інспекторами пред`явленого посвідчення.
За таких обставин колегія суддів вважає встановленим і підтвердженим факт відсутності у водія на момент проведення рейдової перевірки посвідчення водія відповідної категорії, що також свідчить про порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та є самостійною складовою зафіксованого відповідачем правопорушення.
Таким чином, порушення, пов`язане з відсутністю у водія посвідчення водія відповідної категорії, так само, як і відсутність інших обов`язкових документів, належним чином підтверджене матеріалами справи, а доводи апелянта у цій частині колегія суддів відхиляє.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №084970 від 30.09.2025 за порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 цього Закону, та обґрунтовано застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керуєтьсяст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 по справі № 520/26945/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк