ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2026 року справа №200/1233/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Гайдара А.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/1233/25 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила: визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 046350014484 від 21.01.2025 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06. 2019 N 2-р/2019 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 11.10.2017 по 29.07.2021 роки згідно записів 14-15 трудової книжки серії НОМЕР_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, починаючи з 14.01.2025 року.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14.01.2025 року звернувся через веб портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії згідно п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за вислугу років, оскільки є педагогічним працівником та має спеціальний стаж (стаж роботи за вислугою років) більше 25 років.
21.01.2025 року за результатом розгляду заяви позивача Відповідачем 1 було прийнято рішення про відмову в призначенні за вислугою років № 046350014484, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугою років.
Відповідачем 1 розраховано спеціальний стаж що дає право на пенсію за вислугою років станом на 11.10.2017 року. Відповідно до розрахунку стажу до спеціального стажу позивача за вислугою років відповідачем 1 не зарахованого період роботи з 11.10.2017 по 29.07.2021 року відповідно до трудової книжки та даних реєстру застрахованих осіб.
Дані дії позивач вважає незаконними з огляду на те, що згідно ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції до внесення змін Законом № 213 і Законом № 911, які визнанні неконституційними, вчителям та іншим працівникам освіти пенсія призначається за стажу роботи за спеціальністю не менше 25 років. Позивач має стаж за вислугою років більше 25 років та який повинен бути врахованим саме станом на момент подання заяви про призначення пенсії. 
На підставі викладеного позивач вважає свої права порушеними та просив суд задовольнити позов.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/1233/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 046350014484 від 21.01.2025 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06. 2019 N 2-р/2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, починаючи з 14.01.2025 року із зарахуванням до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 11.10.2017 по 29.07.2021 роки згідно записів 14-15 трудової книжки серії НОМЕР_1 
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 14.01.2025 року ОСОБА_1 , звернулась через веб портал Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії згідно п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за вислугу років, оскільки є педагогічним працівником та має спеціальний стаж (стаж роботи за вислугою років).
Так згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 01.09.2014 по 29.07.2021 працювала вихователь ДДУ № 53.
21.01.2025 року за результатом розгляду заяви Відповідачем 1 було прийнято рішення про відмову в призначенні за вислугою років № 046350014484, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугою років. В рішенні зазначено, що до спеціального стажу не зараховано періоди роботи з 05.09.1989 по 27.08.1990, на посаді “помічник вихователя” та з 10.08.1992 по 30.06.1993, на посаді “вихователь”, оскільки згідно наданих документі неможливо встановити, що заявниця працювала в дошкільному навчальному закладі при ПО “Станкозавод”, в наказах про прийом та звільнення з роботи зазначено “д\к №64” та “д/к №61”. Загальний страховий стаж складає 31 рік 08 місяців 14 днів. Стаж за вислугу років станом (на 11.10.2017) згідно відомостей по спеціальному стажу — 23 роки 08 місяців 02 дні.
Головним управління Пенсійного фону України в Донецькій області вирішено відмовити в призначенні пенсії за вислугу років згідно статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право н соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціальног захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України №1788 від 05.11.1991 “Про пенсійне забезпечення” та Законом України №1058 від 09.07.2003 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України №1058 від 09.07.2003 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно зі ст.8 зазначеного Закону громадянин України має право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до п.2-1 Перехідних положень даного Закону, особам, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст.52, 54 та 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням із дотриманням умов, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Абзацами 1, 2 п.16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, в редакції Закону №2148, закріплено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України “Про пенсійне забезпечення” застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Статтею 2 Закону України №1788 від 05.11.1991 “Про пенсійне забезпечення” визначено, що за цим законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі ст.7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до п. “е” ст.55 Закону №1788 (в редакції, чинній до 01.01.2016) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24.12.2015 №911 (далі - Закон №911), який набрав чинності з 01.01.2016, пункт “е” ст.55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015р. по 31.03.2016р. - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016р. по 31.03.2017р. - не менше 26 років; з 01.04.2017р. по 31.03.2018р. - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018р. по 31.03.2019р. - не менше 27 років; з 01.04.2019р. по 31.03.2020р. - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020р. по 31.03.2021р. - не менше 28 років; з 01.04.2021р. по 31.03.2022р. - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022р. по 31.03.2023 р.- не менше 29 років; з 01.04.2023р. по 31.03.2024р. - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024р. або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами 1 та 2 цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами 2 - 11 цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців – які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законами України №213 від 02.03.2015 “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, №911 від 24.12.2015 “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”. Положення п.“а” ст.54, ст.55 Закону України №1788 від 05.11.1991 “Про пенсійне забезпечення”, зі змінами, внесеними Законами України №213 від 02.03.2015 “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, №911 від 24.12.2015 “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України положення п.“а” ст.54, ст.55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років - досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п.“а” ст.54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у п.п. “е, ж” ст.55 Закону №1788, визнано такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст.ст.1, 3, ч.3 ст.22, ст.46 Основного Закону України. Положення п.“а” ст.54, ст.55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
При цьому, у вказаному вище рішенні Конституційний Суд України наголосив на тому, що внесення змін Законом України №213 “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” до оспорюваних положень Закону України “Про пенсійне забезпечення” щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст.51 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону України “Про пенсійне забезпечення” поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст.54, 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Зі змісту оспорюваних положень Закону України “Про пенсійне забезпечення” слідує, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п.“а” ст.54, пунктами “а”, “б”, “в”, “г”, “д”, “е”, “є”, “ж” ст.55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Таким чином, Конституційний Суд України визнав оспорювані положення п.“а” ст.54, ст.55 Закону №1788 від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом №213 від 02.03.2015 та Законом №911 від 24.12.2015 такими, що суперечать положенням ст.ст.1, 3, 46 Основного Закону України, та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 04.06.2019. 
Конституційний Суд України також зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Відповідно до ст.51 Закону України “Про пенсійне забезпечення” пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
Таким чином, втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, а тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що з 04.06.2019 (з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019 від 04.06.2019) при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п.“е” ст.55 Закону України №1788 від 05.11.1991 “Про пенсійне забезпечення” необхідно застосовувати положення у редакції Закону до внесення змін Законами №213 від 02.03.2015 та №911 від 24.12.2015.
Як зазначалося вище, згідно з приписами п.“е” ст.55 Закону №1788 до внесення змін Законом №911 від 24.12.2015 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Тобто, особа, яка станом на момент звернення до пенсійного органу має не менше 25 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.
Враховуючи ту обставину, що позивач звернулася із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п.“е” ст.55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” 14.01.2025 року тобто, після прийняття рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019, відповідач 1 повинен був застосовувати положення п.“е” ст.55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в первісній редакції, до внесення змін Законом №911 від 24.12.2015, згідно з якою визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Приймаючи до уваги те, що у спірному рішенні відповідачем 1 визнано вислугу років позивача станом на 11.10.2017— 23 роки 08 місяців 02 дні, то з урахуванням періоду з 11.10.2017 по 29.07.2021, спеціальний стаж буде більшим за 25 років, що є підставою для наявності у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 14.01.2025 року.
На підставі наведеного суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 046350014484 від 21.01.2025 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06. 2019 N 2-р/2019 року.
Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.
А відтак суд першої інстанції дійшов висновку за належне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, починаючи з 14.01.2025 року із зарахуванням до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 11.10.2017 по 29.07.2021 роки згідно записів 14-15 трудової книжки серії НОМЕР_1 .
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/1233/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 200/1233/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 19 лютого 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя А.А. Блохін
Судді А.В. Гайдар
І.В. Геращенко