Номер провадження: 22-ц/813/2747/26 
Справа № 496/7026/25
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
Короткий зміст заяви про забезпечення позову.
04 листопада 2025 року надійшла заява адвоката Грішиної В.О. в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просить суд накласти арешт на: 
- житловий будинок з господарською будівлею та спорудою за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку, кадастровий номер: 5121081400:02:003:1107 за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 .
Заява вмотивована тим, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Предметом позову є визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку з господарською будівлею та спорудою за вищевказаною адресою та 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 5121081400:02:003:1107, розташованої за тією ж адресою. Також, у період шлюбу було придбано транспортні засоби: автомобіль RENAULT TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я відповідача; автомобіль CHEVROLET BOLT EV, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я позивача. 
Позивачу достеменно відомо, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово висловлював намір відчужити спірне майно (житловий будинок, земельну ділянку, автомобіль) на користь третіх осіб з метою унеможливлення поділу майна та реалізації прав ОСОБА_1 . Під час шлюбу сторони також придбали автомобіль TESLA MODEL Y, 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .
На даний час відповідач фактично користується цим транспортним засобом. Проте, вказаний автомобіль зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 . Представник позивача зазначила, що це свідчить про вжиття відповідачем дій, спрямованих на виведення спільного майна з-під можливого поділу, що безпосередньо підтверджує наявність реальної загрози утруднення або неможливості виконання майбутнього судового рішення.
Отже, існує реальна загроза відчуження відповідачем спірного майна до ухвалення судового рішення у справі, що може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
З огляду на вищенаведене, позивач вважає, що у разі не забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору, в подальшому, у разі задоволення позову позивача, виявиться неможливим зробити поворот відчуженого майна.
Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки спільне набуте майно може бути виведено шляхом відчуження третім особам. Обраний захід забезпечення позову є співмірним, адекватним та необхідним для охорони прав позивача і не створює надмірних обмежень для відповідача.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2025 року заяву адвоката Грішиної В.О. в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити вимоги заяви, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції послався на те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому доводи представника позивача в цій частині є необґрунтованими та базуються лише на припущеннях.
Стороною позивача не надано жодних доказів, якими б підтверджувалась реальна загроза неможливості виконання судового рішення в майбутньому, доводи заявника ґрунтуються виключно на її сумнівах щодо можливої поведінки відповідача в частині відчуження спірного майна, та не доведені доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду.
Тобто, у заяві наведені лише припущення заявника щодо ймовірності відчуження відповідачем спірного майна, на підтвердження вказаних заявником обставин, жодних доказів не надано (оголошення про продаж майна, листування, тощо).
Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Однак колегія суддів повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.
Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд є одним з аспектів доступу до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
У силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.ч. 1, 3-7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.
У відповідності до ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У даній цивільній справі заявлені такі позовні вимоги про: 
1) здійснення поділ майна: житловий будинок з господарською будівлею та спорудою за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер: 5121081400:02:003:1107 за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;
2) визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарською будівлею та спорудою за адресою: АДРЕСА_1 , або виплати компенсації за 1/2 житлового будинку;
3) визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: 5121081400:02:003:1107 за адресою: АДРЕСА_1 ;
4) зобов`язання ОСОБА_2 повернути автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , або виплатити ОСОБА_1 кошти за автомобіль.
Вказане є підставою для висновку, що між сторонами дійсно існує спір, який може призвести до неправомірних дій відповідачів щодо вчинення дій, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі, якщо суд першої інстанції за наслідками розгляду справи не дійде висновку про необхідність ухвалення іншого рішення.
Між заходом забезпечення позову, про який просить заявник, і предметом позову існує безпосередній зв`язок.
Колегія суддів враховує, що співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухомі об`єкти буде ефективним засобом захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких вона звернувся до суду, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Водночас апеляційний суд зазначає, що накладення арешту на транспортний засіб марки RENAULT, модель TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 , є співмірних заходом забезпечення позову, оскільки позивач у позовній заяві, крім визнання права власності, ставить питання про отримання компенсації за даний автомобіль. Водночас у позовних вимогах про визнання права власності на автомобіль за позивачем не ставиться питання про компенсацію позивачем відповідачу однієї другої частини автомобілю.
Колегія суддів доходить висновку, що позивачем (заявником) не доведено як саме накладення арешту на майно ускладнить виконання рішення суду у випадку його задоволення, якщо заявлена вимога про відповідну грошову компенсацію за автомобіль, а тому у застосуванні заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки RENAULT, модель TRAFIC, д.н.з. НОМЕР_1 , необхідно відмовити.
Крім того у матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази, що зазначений транспортний засіб дійсно належить відповідачу.
Враховуючи зазначене, подана заява підлягає задоволенню частково, підлягає застосуванню такий спосіб забезпечення позову як накладення арешта на заявлене нерухоме майно,оскільки вказаний спосіб забезпечення позову, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід забезпечення позову буде спроможній забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову. Введення таких заходів забезпечення позову залишає спірне майно у користуванні, і тому додаткових обмежень, крім неможливості його відчуження для відповідача не існує, та дає можливість володіти та користуватися майном.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер до вирішення судом спору по суті і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на випадок, коли відповідач діятиме недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно застосовано норму процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення, яким задовольнити частково заяву про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2025 року скасувати.
Постановити у справі нове судове рішення.
Заяву адвоката Грішиної Валентини Олександрівни, яка діє інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову задовольнити частково.
Накласти арешт на житловий будинок з господарською будівлею та спорудою за адресою: АДРЕСА_1 .
Накласти арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: 5121081400:02:003:1107).
У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

Дані стягувача (позивача): ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Дані боржника (відповідача): ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .

Головуючий       Р.Д. Громік

Судді:       М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда