ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8142/21 Головуючий суддя І інстанції Даниленко Т. П.
Провадження № 22-ц/818/247/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року     м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого    Яцини В.Б.
суддів колегії    Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Коваля Олександра Юрійовича, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Коваль Олександр Юрійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл» про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

20.10.2021 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Коваль О.Ю. в інтересах свого довірителя звернувся до суду з позовом до ТОВ «Саноіл», та після зміни позовних вимог остаточно просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 15 075 польських злотих в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення, витрати на оплату судового збору в розмірі 1002, 20 гривень та витрати на оплату правничої допомоги адвоката 15 500,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період з 16.06.2020 по 13.10.2020 ОСОБА_1 працював на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «Саноіл». 
З 03.09.2020 по 16.09.2020 позивач виконував міжнародні перевезення на території Республіки Польща на автомобілі DAF державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належних відповідачу. 
Зі змісту нотаріально засвідченої копії протоколу № 302060/01370/W/2020 з перевірки транспортного засобу, що перетинає кордон країни при виїзді з території Республіки Польща, складеного начальником Люблінської Митно-Податкової Служби в Білій Підлясці 16 вересня 2020 року, слідує, що 16 вересня 2020 року о 22:26:29 в Дорогуську проведено вимірювання фактичних параметрів транспортного засобу DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить суб`єкту, який виконує перевезення - ТОВ "САНОІЛ", водій ОСОБА_1 , за результатами якої зроблено висновок, що вказаний транспортний засіб не є стандартним та не має необхідного дозволу VII, у зв`язку з чим накладено штраф у розмірі 15000 PLN - польських злотих, який необхідно сплатити на номер банківського рахунку № НОМЕР_3 .
Відповідно нотаріально засвідченої копії протоколу № 1257 динамічного зважування транспортного засобу від 16 вересня 2020 року за результатами зважування встановлено, що транспортний засіб DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не відповідає стандарту. 
Крім того, за результатом повторного вимірювання фактичних параметрів транспортного засобу DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить суб`єкту, який виконує перевезення - ТОВ "САНОІЛ", 16 вересня 2020 року було складено протокол № 302060/01371/W/2020 з перевірки транспортного засобу, що перетинає кордон країни при виїзді з території Республіки Польща. 
Зі змісту вказаного протоколу слідує, що 16 вересня 2020 року о 22:59:27 в Дорогуську за результатами проведеної перевірки зроблено висновок, що транспортний засіб DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить суб`єкту, який виконує перевезення - ТОВ "САНОІЛ", водій ОСОБА_1 , не є стандартним та не має необхідного дозволу VII, у зв`язку з чим накладено штраф у розмірі 15000 PLN — польських злотих, який необхідно сплатити на номер банківського рахунку № НОМЕР_3 . 
Відповідно нотаріально засвідченої копії протоколу № 1258 динамічного зважування транспортного засобу від 16 вересня 2020 року за результатами зважування встановлено, що транспортний засіб DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , напівпричіп SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не відповідає стандарту.
Зі змісту нотаріально засвідченої копії підтвердження здійснення платежу слідує, що 17 вересня 2020 року о 09.33 годині позивачем було здійснено оплату штрафу накладеного на відповідача в розмірі 15000,00 PLN - польських злотих та комісії за здійснення платежу - 75,00 PLN - польських злотих, а всього 15075,00 PLN - польських злотих. Просить стягнути вказану суму з відповідача на свою користь в порядку регресу.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Коваль О.Ю. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що навіть у випадку встановлення з боку Позивача неналежного виконання ним своїх трудових обов`язків, на нього не може бути покладена повна матеріальна відповідальність. При цьому, це жодним чином не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Позивача, оскільки навіть в такому випадку вони все одно мають бути задоволені частково за вирахуванням розміру середньомісячного заробітку Позивача, на що суд першої інстанції жодної уваги не звернув. 
Натомість, вина Позивача у накладенні на Відповідача штрафу в даному випадку відсутня, оскільки Позивач не знав про факт перевантаження на вісь автомобіля і не міг знати, так як згідно товаросупровідних документів на вантаж його вага була в межах допустимої норми, тому його вина відсутня як у формі умислу, так і у формі необережності.
Питання відшкодування витрат, понесених працівником при придбанні товарів для підприємства, і інші питання правомірності використання власних готівкових коштів працівником підприємства для вирішення господарських питань відноситься до цивільно-правових відносин між суб`єктом господарювання та працівником.
Вказує, що враховуючи, що саме відповідачем як компанією-перевізником було завдано шкоду інтересам держави – Республіки Польща, а позивач вказану шкоду відшкодував власними коштам за відповідача. Позивач набув право регресу до відповідача, як винної особи, на яку було накладено штраф.
Вина позивача у накладенні на відповідача штрафу в даному випадку відсутня, оскільки позивач не знав про факт перевантаження на вісь автомобіля і не міг знати, так як згідно товаросупровідних документів на вантаж його вага була в межах допустимої норми, тому його вина відсутня як у формі умислу так і формі необережності.

Висновок суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що норми ст.1191 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, є не лише передчасним, а й незаконним, оскільки суд не визначився з характером спірних правовідносин та не зазначає, які саме на його думу норми мають бути до цих застосовані.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, за відсутністю учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, та чия явка не є обов`язковою, відповідно до ст. 372 ЦПК України розглянула скаргу за їх відсутністю, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступних мотивів.
Відсутні підстави для застосування до цього спору положень ст. 1191 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, оскільки відповідач не завдав шкоди позивачеві, і в матеріали справи відсутні докази, які б підтверджували факт заподіяння шкоди відповідачем.
При цьому суд вказав, що позивач, як водій автомобіля, який знаходився у трудових відносинах з відповідачем, відповідає за порушення ПДР, внаслідок якого на відповідача було накладено штраф, відповідно до ч. 5 ст. 130 КЗпП України добровільно його сплатив, а тому у нього не виникає законних підстав вимагати повернення суми сплаченого штрафу.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст.38 Закону № 1961-IV.
Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.
Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_4 та наказу № 15/06-1К від 15.06.2020 ОСОБА_1 було прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів та 16.06.2020 останній був ознайомлений з наказом, посадовою/робочою інструкцією та правилами трудового розпорядку, а також проінформований про умови праці, небезпечні/шкідливі виробничі фактори, з умовами праці згодний.
Згідно з наказом № 1249-к «Про відрядження» від 29.08.2020 позивач, керуючи тягачем марки DAF модель FT 460 XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки SCHMITZ модель SKO 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 (надалі - автопоїзд), які належать на праві власності відповідачу, для виконання перевезення вантажів за замовленнями контрагентів у міжнародному сполученні, по маршруту: м. Дергачі, Україна - Німеччина - Україна, виїхав у відрядження, яке тривало до 25.09.2020, що підтверджується дорожнім листом № 243896 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 29.08.2020.
16.09.2020 рухаючись у бік України, знаходячись на території Республіки Польща, у м. Дорогуськ, автопоїзд під керуванням позивача проходив перевірку, що здійснювалась уповноваженими особами Відділу Дорожньої Митниці в Дорогуську. Відповідно до п. 5 протоколу № 302060/01370/W/2020 з перевірки транспортного засобу, що перетинає кордон країни при виїзді з території Республіки Польща від 16.09.2020, під час проходження перевірки, за результатами вимірювання фактичних параметрів транспортного засобу, а саме динамічного зважування навантажень на вісь автомобіля було виявлено перевищення навантаження на 2 вісь зчленованого транспортного засобу на 2560 кг./22,26%, у зв`язку з чим, згідно п. 7 зроблено висновок, що транспортний засіб не є стандартним та не має необхідного дозволу VII категорії, за що передбачено накладення штрафу у розмірі 15 000 PLN (польских злотих).
Відповідно до протоколу № 1257 динамічного зважування транспортного засобу від 16.09.2020, відповідно до якого встановлювалось навантаження на послідовні осі, було встановлено, що автопоїзд не відповідає нормативу (стандарту). За результатами повторного зважування навантажень на вісь автомобіля, відповідно до п. 5 Протоколу № 302060/01371/W/2020 з перевірки транспортного засобу, що перетинає кордон країни при виїзді з території Республіки Польща від 16.09.2020, було виявлено перевищення навантаження на 2 вісь зчленованого транспортного засобу на 2660 кг./23,13%, у зв`язку з чим, згідно п. 7 зроблено висновок, що транспортний засіб не є стандартним та не має необхідного дозволу VII категорії, за що передбачено накладення на ТОВ «Саноіл» штрафу у розмірі 15 000 PLN (польских злотих). 
Відповідно до протоколу № 1258 динамічного зважування транспортного засобу від 16.09.2020, відповідно до якого встановлювалось навантаження на послідовні осі, було встановлено, що автопоїзд не відповідає нормативу (стандарту). Згідно штрафного талону серія Dd номер 1648099 від 16.09.2020, переклад якого з польської мови на українську мову виконано перекладачем ОСОБА_2 , засвідчено нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємельяновою І.Г. 01.11.2020 р. зареєстровано в реєстрі за № 14119, на ОСОБА_1 , як на особу, що скоїла правопорушення: ст. 96 § ст. 6 Кодексу про правопорушення у зв`язку зі ст. 64 ч. 2 Закону «Про дорожній рух» - користування автомобільним транспортним засобом невідповідно до його призначення. Перевезення транспортним засобом ненормативно подільного вантажу, було накладено штраф у розмірі 500 польских злотих. 
Вказаний штрафний талон було прийнято позивачем, що підтверджується власноручним підписом Позивача на штрафному талоні.
17.09.2020 позивачем було сплачено готівкою штраф у розмірі 500 польських злотих, згідно штрафного талону серія Dd номер 1648099 від 16.09.2020, що підтверджується відповідною квитанцією.
Крім того, 17.09.2020, згідно підтвердження здійснення платежу ID оплати: 001061- 000003-001-20200917-00014, позивач сплатив 15 000,00 польських злотих у якості депозиту згідно із Законом про дорожній рух 302060.1370/W/2020.1. загальна сума платежу разом із банківською комісією - 75,00 польських злотих, становила 15075,00 польських злотих.
Виходячи зі змісту вищенаведених протоколів транспортний засіб не відповідав нормативам стандартам саме внаслідок перевищення навантаження на 2 (другу) вісь, через неправильне розміщення (розподіл) вантажу у напівпричепі під час здійснення зворотного перевезення вантажу на територію України.
Пунктом 1 Випуску № 69 "Автомобільний транспорт" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.02.2006 р. № 136 (надалі - Випуск 69), передбачається, що він містить характеристики професій працівників, які забезпечують основні технологічні процеси підприємств, їх підрозділів з перевезення пасажирів та (або) вантажів, підприємств технічного сервісу колісних транспортних засобів (КТЗ) та є нормативним документом сфери управління персоналом на підприємствах автомобільного транспорту всіх форм власності та організаційних форм господарювання, в організаціях та установах (далі - підприємства), який забезпечує створення та функціювання галузевої нормативної бази у сфері праці, професійної класифікації працівників. Кваліфікаційні характеристики професій працівників, що наведені Довіднику, застосовуються усіма суб`єктами господарювання, які експлуатують та виконують роботи з утримання (експлуатації) колісних транспортних засобів.
У пунктах 5, 9 розділу V. Робітники Випуску 69 наведено кваліфікаційні характеристики професії «Водій автотранспортних засобів» (код КП-8322) (Водій автотранспортних засобів категорії С, Водій автотранспортних засобів категорій BE, CE, DE та підкатегорії С1Е, DIE), відповідно до яких до завдань та обов`язків водія відноситься зокрема, виконання вимог правил дорожнього руху, правил перевезень вантажів, пасажирів та багажу: подання транспортні засоби для навантаження та розвантаження; контроль правильності завантаження, розміщення та закріплення вантажів, зокрема швидкопсувних, небезпечних, великовагових, великогабаритних у кузовах транспортних засобів. Водій повинен знати правила дорожнього руху.
Відповідно до підпунктів 10, 25 пункту 2.1. Робочої інструкції водія автотранспортних засобів, затвердженої Генеральним директором ТОВ «Саноіл» ОСОБА_3 05.04.2019 р., водій автотранспортних засобів зобов`язаний виконувати вимоги правил дорожнього руху та іншого законодавства в сфері безпеки дорожнього руху; перед початком руху перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, дотримувались нормативів щодо габаритів загальної маси транспортного засобу з вантажем та розподілу навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, при яких дозволене дорожнє перевезення вантажів без отримання спеціального дозволу та/або без внесення додаткової плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу. Категорично забороняється розпочинати перевезення у разі перевищення габаритних та/або вагових параметрів (загальної маси та/або навантаження на вісь/осі) та/або у разі коли вантаж нависає над бортом, випирає за межі площини бокових стінок напівпричепу, розтягуючи тент, про ще невідкладно потрібно інформувати уповноважену особу Товариства, відповідальну за організацію перевезення вантажу для отримання подальших вказівок та інструкцій.
Відповідно до преамбули Конвенції про дорожній рух (Відень, 8 листопада 1968 року), яку було ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74, її було прийнято, щоб полегшити міжнародний рух і підвищити безпеку на дорогах шляхом прийняття однакових правил руху.
Згідно пункту 1 а) статті 3 Конвенції про дорожній рух сторони, що домовляються приймають відповідні заходи до того, щоб діючі на їх території правила дорожнього руху за своїм змістом відповідали положенням глави II цієї Конвенції.
Стаття 30 Конвенції про дорожній рух встановлює, що якщо для транспортного засобу встановлена дозволена максимальна маса, то маса транспортного засобу з навантаженням ніколи не повинна перевищувати дозволену максимальну масу.
Згідно ст. 54 Закону України «Про дорожній рух» якщо міжнародною угодою України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у законодавстві України про дорожній рух, то застосовуються правила міжнародної угоди.
Відповідно до підпункту а) п. 2.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.
Підпункт б) п. 2.3. Правил дорожнього руху передбачає, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
Відповідно до п. 22.1. Правил дорожнього руху маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. Пункт 22.2. Правил дорожнього руху встановлює, що водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.
Згідно п. 22.5. Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Відповідно до п. 29.1. Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій - громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати: а) реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух (Відень, 1968); б) реєстраційний номерний знак на транспортному засобі, літери якого відповідають латинському алфавіту, а також розпізнавальний знак держави, в якій його зареєстровано.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч вказаній нормі цивільної процесуального права суд першої інстанції не звернув уваги, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази у розмінні ст. 76 ЦПК України про те, що позивач є винним у перевищенні навантаження на вісь транспортного засобу, з приводу чого на відповідача був накладений вищевказаний штраф.
Суд першої інстанції у своїх висновках не навів належних і допустимих доказів того, що обов`язок сплати штрафу у порядку матеріально-правової відповідальності був чи має бути покладений саме на позивача. 
Покликання суду на наявність відповідних норм законодавства та Робочої інструкції щодо обов`язку водія перевірити кріплення та розміщення вантажу, дотримуватися навантаження на одну вісь, за відсутності конкретних доказів про те, що водій мав можливість проконтролювати належне навантаження на вісь транспортного засобу, що неможливо здійснити без його динамічного зважування, або що відповідач у даному випадку забезпечив динамічне зважування транспортного засобу при вирушенні позивача у рейс, або що водій був зобов`язаний самостійно його пройти після завантаження транспортного засобу перед виїздом у рейс, чи іншим чином мав можливість дізнатися про наявність такого порушення перед виїздом у рейс, - є безпідставними. 
Вина водія в такому порушенні навантаження (матеріалами службового розслідування, заявами водія про визнання своєї відповідальності тощо) об`єктивно нічим не доведена, а тому наявність вищевказаних правил та Робочої інструкції не є достатніми доказами вини водія у такому правопорушенні, а наведені з цього приводу висновки суду в цій частині за своїм змістом є лише припущеннями, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не можуть використовуватися судом при доказуванні.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України).
Виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою (частина перша статті 528 ЦК України).
Згідно ст. 528 ЦК України передбачено виконання обов`язку боржника іншою особою
Виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
2. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.
3. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.
За наявності підстав, передбачених у ч.3 ст.528 ЦК, інша особа без згоди боржника може виконати його обов`язок. Правовим засобом, який забезпечує охорону прав такої цієї особи, є перехід до неї прав кредитора.
Зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, однак передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника в зобов`язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії (див. пункт 8.22 постанови ВП ВС від 22.02.2022 у справі №761/36873/18).
Касаційний суд зауважує, що залежно від правових наслідків виконання іншою особою обов`язку боржника воно поділяється на те, яке відбувається:
по-перше, без набуття іншою особою прав кредитора (частина перша статті 528 ЦК). У такому випадку має місце передоручення, тобто покладення боржником виконання свого обов`язку на іншу особу. Зрозуміло, що покладення виконання зобов`язання на іншу особу не робить її стороною в зобов`язанні та не створює для неї жодних прав і обов`язків. Тому боржник при цьому залишається стороною зобов`язання, і у випадку його невиконання або неналежного виконання іншою особою, такий обов`язок має виконати боржником самостійно;
по-друге, з переходом прав кредитора до іншої особи (частина третя статті 528 ЦК). За наявності підстав, передбачених у частині третій статті 528 ЦК, інша особа без згоди боржника може виконати його обов`язок. Правовим засобом, який забезпечує охорону прав такої цієї особи, є перехід до неї прав кредитора.
Зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, однак передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника в зобов`язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії (див. пункт 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі № 761/36873/18 (провадження № 14-121цс21)).
У пункті VII.-2:101 Книги VII Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права (DCFR) вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.
У статті VII-3:101 Книги VII Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права (DCFR) щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном.
(див правові висновки, які були висловлені з цього приводу у постанові КЦС ВС від 18 жовтня 2024 року у справі № 522/9760/22, провадження № 61-5353св24).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 вказано, що:
«аналіз змісту статті 1212 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство що охоплюється безпідставно набутим майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Наприклад, у статті VII-3:101 Книги VII Модельних правил європейського приватного права (Draft Common Frame of Reference. Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law) щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном. Тлумачення статті 1212 ЦК України, із застосуванням телеологічного способу її тлумачення, свідчить, що цією нормою до випадків безпідставного набуття та збереження майна віднесено також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона згідно закону мала віддати (перерахувати) іншій особі в силу покладеного на неї законом зобов`язання. Тобто зменшення обов`язку.
У справі, що переглядається, збагаченням є збереження відповідачем без достатніх правових підстав у себе виплати, яку він мав сплатити в якості штрафу.
За встановлених обставин суд першої інстанції не врахував, що за загальним правилом боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Разом із тим, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто;
Суд також не звернув уваги на те, що зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, однак передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника в зобов`язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії.
Суди не врахував, що, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (суд знає право).
Таким чином доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.
Наведені позивачем розрахунки суми позову узгоджуються з іншими матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому колегія суддів їх бере до уваги.
Тому відповідно до ч. 3 ст. 528, ст. 1212 ЦК України слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачену за відповідача суму штрафу, яка була безпідставно відповідачем збережена.
За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коваля Олександра Юрійовича задовольнити.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 квітня 2025 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Коваль Олександр Юрійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл» про стягнення грошових коштів задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 100220 грн 11 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 2204 грн 84 коп. та витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 15500 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий –   В.Б. Яцина.

Судді -  Н.П.Пилипчук.

О.Ю.Тичкова.