Номер провадження: 22-ц/813/716/26 
Справа № 519/614/25
Головуючий у першій інстанції Лемець С. П.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В., 
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 
на рішення Південного міського суду Одеської області від 08 серпня 2025 року, ухвалене Південним міським судом Одеської області у складі: судді Лемця С.П. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з вказаним позовом, яке мотивувало тим, що 28.02.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2105930241501 «Стандартний+».
Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 4900 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.
Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором позики надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору.
01.12.2021 між ТОВ « Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у т. ч. за договором № 2105930241501 від 28.02.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 . 
У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за договором № 2105930241501 від 28.02.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 .
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 27.02.2025 відповідно до розрахунку заборгованості, становить 77699,79 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 4900,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 72799,79 грн.
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 44250,92 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 4900,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 39350,92 грн та судові витрати.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 в особі свого представника Родіонова А.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено, на яких умовах ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало кредит відповідачу, в матеріалах справи відсутнє підтвердження, що боржник повідомлений про зміну кредиторів і вимоги законодавства та умови договорів, копії окремих аркушів з доданих позивачем документів не оформлено у вигляді витягів та не є копіями документів, тому не виступають доказами. (а.с. 69-72)
Рішенням Південного міського суду Одеської області від 08 серпня 2025 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 2105930241501 від 28.02.2021 в сумі 44250,92 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника Родіонова А.В. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції визнав належними та допустимими доказами: неповні копії додатків № 3 до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 та до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, не звернувши увагу на те, що такі не є оригіналами та не засвідчені належним чином. 
Вказує, що інформація з банку лише констатує факт надходження коштів на рахунок відповідача, але не встановлює правову підставу такого переказу, його ініціатора та цільове призначення. Жодного первинного бухгалтерського документа від кредитора або кредитодавець або фактора позивачем не надано. 
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 було повідомлено у письмовій формі про заміну кредитора.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн, вказує, що суд не перевірив належність і допустимість доказів, які б підтверджували фактичне понесення таких витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в особі свого представника Ткаченко М.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін, посилаючись на те, що твердження про відсутність доказів надання відповідачу кредиту, спростовується матеріалами справи, зокрема інформацією АТ «ПУМБ». Крім того, зазначає, що у разі подання учасником справи до суду пакету документів у копіях, які прошиті із проставленням на останній його сторінці посвідчувального напису із зазначенням кількості сторінок та проставленням підпису уповноваженої особи заявника та його печатки, такі процесуальні дії учасника справи свідчать про подання ним копій документів з дотриманням вимог щодо їх засвідчення відповідно до вимог національного стандарту щодо оформлення документів.
Позивач не володіє документальними підтвердженнями про те, чи був відповідач належним чином повідомлений про відступлення прав вимоги від первісного кредитора, оскільки саме первісний кредитор зобов`язаний здійснити таке повідомлення у встановленому законодавством порядку, проте відсутність такого документального підтвердження не впливає на законність та обґрунтованість позовних вимог позивача як правонаступника, адже його вимоги набули чинності у відповідності до умов договорів, що регулюють порядок відступлення прав вимоги. 
Вказує, що відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йомукредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає, відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківськихустановах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитнігрошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якоювін користується, не надходили. (а.с. 172- 181)
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 44250,92 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що 28.02.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2105930241501, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. (а.с. 7-9)
Відповідно до умов даного договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 4900 грн, орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту; у разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів; проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування в наступному розмірі: 1) 0,4% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; 2) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 3,24% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а; 3) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б; 4) починаючи з 30 дні наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в 5) процентна ставка – фіксована. Згідно з п. 1.9. граничний строк кредитування 1 рік.
Відповідно до довідки ТОВ "ФК"Вей фор пей" від 14.02.2024 було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 4900 грн на номер карти НОМЕР_1 згідно договору № 2105930241501 (а.с. 16).
Згідно з інформації АТ «ПУМБ» в результаті аналізу операцій, здійснених по карті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за 28.02.2021 була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 4900 грн через сервіс іншого банку (а.с. 126).
Відповідно до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило за плату право грошової вимоги новому кредитору ТОВ "Вердикт Капітал". Згідно з реєстром боржників до вказаного договору, ТОВ "Вердикт Капітал" було передано право вимоги, зокрема, за договором № 2105930241501, укладеного з ОСОБА_1 на загальну суму 44250,92 грн (а.с. 21-33).
Згідно з Договором № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" відступило, а ТОВ "Коллект центр" набуло прав грошової вимоги до боржників, згідно з реєстром боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за договором № 2105930241501 на загальну суму 77699,79 грн (а.с. 34-51).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якого, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 4900,00 грн на банківську картку, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, і такий недійсним не визнано, тому дійшов висновку, що факт підписання кредитного договору № 2105930241501 в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 є доведеним.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин)правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.
З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2105930241501 «Стандартний+», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 4900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.
Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.3).
Відповідно до п. 1.4. вказаного кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному розмірі: a) 0,4% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 3,24% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована.
Відповідно до п. п. 1.4.1., 1.4.2. договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
У разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства (п. 1.5.).
Згідно з п. 1.6. договору датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових), а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені ЗУ "Про захист персональних даних", мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Пунктом 1.9. договору визначено граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік.
Відповідно до п. 4.1. договору невід`ємною частиною цього договору є "Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування". Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті: www.bistrozaim.uа.
У п. 4.3. договору визначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Згідно з п. 4.15. договору сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором " Моруновою Л.О. - R3". (а.с. 7-9)
Аналогічна інформація викладена в додатку № 1 до кредитного договору, заявка-анкета (для отримання кредиту), яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором Моруновою Л.О. - R3. (а.с. 9 зв)
В заяві-анкеті зазначено особисті дані ОСОБА_1 , номер карткового рахунку.
Також зазначено, що ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ "Служба миттєвого кредитування", що розміщені на Офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа та погодившись з ними, просить надати їй кредит на особисті потреби у розмірі: 4900 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту.
Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язався повернути кредит у розмірі 4900 грн та сплатити проценти у розмірі 313,60 грн.
Розмір процентів: а) 0,4 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 3,24 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. в).
Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 28.02.2021.
Відповідачка просила надавати кредит на вказаний картковий рахунок на підставі Заяви-Анкети.
Також на виконання ухвали Південного міського суду Одеської області від 13.05.2025 АТ «ПУМБ» надало відповідь від 01.07.2025 № КНО-07.8.5/8570БТ, відповідно до якої в банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_3 , підтверджено номер телефону відповідачки ( НОМЕР_4 ) та підтверджено зарахування грошових коштів 28.02.2021 об 12:52:09 у сумі 4900, 00 грн. (а.с. 126-131)
Отже, факт укладення договору про надання фінансових послуг є доведеним та спростовує доводи скарги в цій частині.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ "Служба миттєвого кредитування". (а.с. 21-25)
З копії Реєстру боржників, який є додатком № 3 до договору факторингу N 1-12 від 01 грудня 2021 року, вбачається, що до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2105930241501 від 28.02.2021 на суму 44250,92 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4900 грн; заборгованість за відсотками - 39350,52 грн. (а.с. 31 -33)
10 березня 2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ "Коллект Центр" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржника по Договору № 2105930241501 від 28.02.2021 року, укладеного між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ОСОБА_1 (а.с. 34-39)
З копії Реєстру боржників, який є додатком N 1 до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року, змін в реєстр боржників до договору про відступлення прав вимоги від 10.03.2023 року, який є додатком № 1 до датком до Додаткової угоди № 4, вбачається, що до ТОВ "Коллект Центр" перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2105930241501 від 28.02.2021 року на суму 77699,79 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4900 грн; заборгованість за відсотками 72799,79 грн. (а.с. 49-50)
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 2105930241501 від 28.02.2021 у розмірі 44250,92 грн, яка складається з: 4900,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 39350,92 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 10.03.2023 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 77699,79 грн, з яких: заборгованість по основній сумі - 4900 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 01.12.2021 року – 39350,92 грн; 33448,87 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. (а.с. 19)
Позивач, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 44250,92 грн.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
В пункті 1.2. договору про надання фінансових послуг № 2105930241501 «Стандартний+» зазначено, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору.
У заяві-анкеті зазначено два строки повернення кредиту: орієнтовний 16 днів та 365 днів, сума процентів за користування кредитом 313,60 грн.
В графіку платежів, який є додатком № 2 до кредитного договору та підписаний сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вказано: дата кредиту 28.02.2021, сума кредиту 4900 грн, загальна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за договором 5213,60 грн, проценти за користування кредитом 313,60 грн, дата платежу 15.03.2021 року.
У пункті 1.3. викладені умови, за яких у разі несплати усіх нарахованих процентів на перші 16 днів, строк повернення кредиту перераховується і становить ще 16 днів.
У пункті 1.4. договору визначено, що проценти нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, і далі визначені умови і розміри ставок кредиту у залежності від прострочення повернення кредиту і перерахування строків повернення кредиту.
Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.
Пунктом 1.4.2. встановлено, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
"Користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору, отже фактичним строком надання кредиту (правомірного користування) є саме «орієнтовний строк» (16 днів), узгоджений також у додатках до договору № 2105930241501.
Після закінчення короткого орієнтовного строку повернення кредиту (16 днів), який є фактичним строком правомірного користування коштами, право нарахування процентів за статтею 1048 ЦК України за базовою ставкою припинилося. Нарахування коштів за процентною ставкою, що починаються застосовуватися саме з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення, за своєю правовою суттю є не платою за правомірне користування, а мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, оскільки вони застосовуються виключно через факт прострочення.
Апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорах строки грошові кошти (кредиту) та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.
Оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів у розмірі 4900 грн, то з нього підлягають стягненню заборгованість за кредитом у сумі 4900 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 313,60 грн, які узгоджені сторонами у графіку платежів, який є додатком № 2 до кредитного договору та підписаний сторонами.
Посилання скаржника на те, що ОСОБА_1 не було повідомлено у письмовій формі про заміну кредитора, є безпідставними, оскільки відсутність такого документального підтвердження не впливає на законність та обґрунтованість позовних вимог позивача як правонаступника. 
Щодо доводу скарги, що докази надані позивачем не є оригіналами та не засвідчені належним чином, колегія суддів вказує таке.
Відповідно до ч. 1. 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. (ч. 4 ст. 95 ЦПК України)
У справі, що переглядається, вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» було подано належним чином завірені копії доказів існування відповідних правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем, а тому сумніви щодо їх достовірності відсутні, протилежного відповідачем не доведено.
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Представником позивача на виконання ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 134 ЦПК України було заявлено в позовній заяві вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн та надано відповідні докази у заяві по суті справи - у позові.
На підтвердження понесення витрат представником позивача в суді першої інстанції надано:
- договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 57-58); 
- Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а.с 58зв-59);
- заявку на надання правової допомоги від 01.01.2025 року (а.с. 60); 
- витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року (а.с. 61)
Відповідно до договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Пунктом 4.3 договору про надання правової допомоги передбачено, що факт надання послуг за договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги, який готується Адвокатським об`єднанням та надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога.
Згідно з заявки на надання юридичної допомоги № 741 від 01.01.2025 та витягу з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025, вартість витрат на надання професійної правничої допомоги за позовом до ОСОБА_1 складає 13000 гривень, у тому числі надання усної консультації (2 години) – 4000 гривень, складання позовної заяви (3 години) – 9000 гривень.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач посилається на неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу зі складністю даної справи, зазначаючи, що суд не перевірив підтвердження понесених витрат.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Суд першої інстанції, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених позивачем витрат, обґрунтовано дійшов висновку про відшкодуванні понесених ТОВ «Коллект Центр» витрат на правову допомогу частково в сумі 6000 гривень.
Разом з тим, у разі часткового задоволення позову витрати на правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 11,8%, то з відповідачки на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 708 грн (6000*11,8%).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, за подання апеляційної скарги відповідачкою сплачено 4542 грн.
Оскільки позов задоволено частково, що становить 11,8 % (5213,60*100/44250,92) від загальної ціни позову, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 357,30 грн (3028*11,8%), за подання апеляційної скарги з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 4006 грн (4542*88,2%), тому шляхом взаємозарахування, у тому числі витрат на правову допомогу в розмірі 708 грн, з позивача на користь відповідачки належить до стягнення 2940,70 грн (4006-357,30-708). 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Родіонова Артема Володимировича задовольнити частково.
Рішення Південного міського суду Одеської області від 08 серпня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 2105930241501 від 28.02.2021 з 44250,92 грн до 5213,60 грн.
Рішення Південного міського суду Одеської області від 08 серпня 2025 року в частині стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»(код ЄДРПОУ: 44276926, адреса: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 2940,70 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Дата складення повного тексту постанови – 21 квітня 2026 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький