179/2228/25
2/179/293/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року  Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді     Ковальчук Т.А. 
при секретарі     Хорольській І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно, суд 

В С Т А Н О В И В:
До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява  ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно.
Позивач посилається на те, що більше 20 років, тобто з 2004 року до цього часу вона постійно проживає в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги.
Вказана квартира пустувала, будь які відомості про її власника невідомі.
Оскільки позивач постійно з 2004 року проживає і продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою більше ніж десять років, вважає, що має право на набуття права власності на це майно за рішенням суду.
На підставі наведеного позивач прохає визнати за нею право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву в якій прохала розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву про розгляд справи без участі представника.
Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Позивачка постійно з 2004 року проживає у квартирі адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками від 01.08.2019 р. та 14.11.2025 р. виданими виконкомом Магдалинівської селищної ради (а. с. ).
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Як зазначено в п. п. 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Суд встановив, що позивач, зокрема з 2004 року постійно проживає у вказаній квартирі, що також не заперечується відповідачем.
Таким чином, суд встановив, що позивач більше ніж 10 років, а точніше, з 2004 року по теперішній час відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаною квартирою; дана квартира не знаходиться у власності іншої особи, позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на квартиру за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 265 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за набувальною давністю право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 52.9 кв. м., житловою площею - 27,2 кв. м.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя       Т.А.Ковальчук