ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. м. Рівне Справа № 918/1199/25 

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., за участі секретаря судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 код ЄДРПОУ 24584661)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплітех" (04114, м. Київ, вул. Кобзарська, 67, код ЄДРПОУ 21614048)
про стягнення в сумі 648 480 грн. 00 коп..
В судовому засіданні приймали участь:
від позивача: Процун О.І.;
від відповідача: адвокат Остап`юк М.П.. 
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося в Господарський суд Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплітех" в якому просить стягнути з останнього на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі "ВП "РАЕС"648 480 грн. 00 коп. штрафу.
Даний позов мотивує невиконанням відповідачем Договору поставки №53-122-01-25-15559 від 09.01.2025 року та письмовою відмовою його від договору, у зв`язку з чим, на підставі п.9.1. Договору, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 648 480 грн. 00 коп..
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами позовного провадження. Розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 20.01.2026 року.
Представник відповідача надав суду відзив на позов в якому підтверджує факт існування між ним та позивачем правовідносин за Договором поставки №53-122-01-25-15559 від 09.01.2025 року. В той же час зазначає, що неможливість ним поставки продукції за договором не залежала від волі та дій відповідача.
При цьому просить суд зменшити розмір штрафу, нарахованого позивачем, на 90% та стягнути його в розмірі 64 848 гривень. Представник відповідача зазначає, що розмір штрафу є надмірним. Представник відповідача вважає, що позивач не надав належні та допустимі докази завдання йому збитків унаслідок невиконання поставки продукції та настання для нього будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення. Зазначає, що невиконання умов Договору зумовлена діями виробника, що відповідач неодноразово вчиняв дії, щоб належно виконати свої зобов`язання.
Ухвалою суду від 20.01.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 лютого 2026 року.
09.02.2026 року через систему Електронний суд представником позивача подано заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, в яких просить відмовити у задоволенні даного клопотання та задоволити позовні вимоги.
Під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, проти зменшення суми штрафу заперечила. Натомість представник відповідача підтримав клопотання про зменшення розміру штрафу на 90%. 
Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним. 
09.01.2025 року між Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція», як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплітех", як Постачальником  укладено Договір поставки №53-122-01-25-15559 (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).
Згідно з п. 2.2 Договору загальна сума договору складає 3 242 000 грн.00 коп..
Пунктом 3.1 Договору передбачено, що продукція поставляється в 2025 році в період до 30.11.2025р. Строк поставки вказаний у Специфікації № 1 та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі».
Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP Інкотермс-2010. Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення філії, "ВП «Складське господарство» АТ «НАЕК «Енергоатом».
У пункті 12.1 Договору сторони погодили, що Договір діє до 31.12.2025 року.
У абзаці 3 пункту 9.1 Договору сторони погодили, що у випадку письмової відмови постачальника від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, Постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості невиконаних зобов`язань за Договором.
Судом встановлено, відповідач направив на адресу філії «ВП РАЕС» листи від 09.09.2025р. № 909/3 та від 12.12.2025 №1212/4, у яких було зазначено про те, що згідно п. 9.1 договору № 53-122-01 - 25- 15559 від 09.01.2025 відповідач повідомляє про відмову своїх зобов`язань за договором №53-122-01-25-15559 та погоджується сплатити штраф у розмірі 20% від вартості невиконаних зобов`язань. У листах також містилось прохання розірвати договір з причини відмови від виконання зобов`язань за договором.
З огляду на вищевказане вбачається, що відповідач порушив умови Договору № 53-122-01- 25- 15559 від 09.01.2025 , не виконав взяті на себе зобов`язання та не поставив продукцію у визначені строки позивачу.
Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 525 Цивільного кодексу України встановлена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності до частини І статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положення статті 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до частини 1 статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Частина 1 статті 611 Цивільного кодексу України наголошує, що правовим наслідком порушення зобов`язання є, зокрема, сплата неустойки.
Згідно частини І статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пунктом 9.1 Договору сторони погодили, що у випадку письмової відмови постачальника від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, Постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості невиконаних зобов`язань за Договором.
На підставі вищевказаного пункту та у зв`язку з письмовою відмовою відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу штрафу у розмірі 648 480 грн..
Суд здійснивши перевірку нарахування штрафних санкцій встановив, що позивачем вірно проведено нарахування.
Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 648 480 грн. є законними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими, підтвердженими матеріалами справи, і відповідно, такими що підлягають до задоволення.
Щодо зменшення штрафних санкцій, суд зазначає наступне. 
У відзиві на позовну заяву, у тому числі, міститься клопотання про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій до 64 848 грн, тобто відповідач просить зменшити штрафні санкції на 90 %.
Розглянувши вказане клопотання суд доходить висновку, що обгрунтування, які наводить відповідач як підставу для зменшення штрафних санкцій, не може бути прийнятим до уваги та задоволеним з огляду на наступне.
Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього кодексу господарською діяльністю є діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Здійснюючи господарську діяльність суб`єкт бере на себе усі можливі ризики, які можуть виникнути під час її здійснення.
Тобто, приймаючи участь у торгах та укладаючи договір на поставку продукції відповідач здійснював цю діяльність беручи до уваги та приймаючи усі можливі підприємницькі ризики.
Відповідачем у клопотанні про зменшення штрафних санкцій описано, що ТОВ «Комплітех» здійснено поставку продукції. Проте, дана продукція, а саме 28 термометрів манометричних ТМ-У2, не відповідали технічним вимогам, які передбачались умовами договору, а тому - були повернуті відповідачу.
З опису подальших подій відповідача - об`єктивним є висновок, що ті ж самі термометри були повернуті виробнику для усунення цих технічних невідповідностей. Після проведення виробником «доопрацювання», ті ж самі термометри були поставлені відповідачем знову. Проте, знову під час проведення вхідного контролю, було констатовано те, що зауваження, які були причиною повернення термометрів вперше, не були усунуті. І продукція була повернута вдруге. Такий порядок дій повторився ще раз.
Тобто, відповідач поставляючи одні і ті ж самі термометри, зважаючи на інформацію від виробника про неможливість виправити існуючі невідповідності, зазначив про те, що ним не може бути здійснено поставку продукції у рамках договору.
Проте, необхідно зауважити на тій обставині, що відповідачем не надано жодних доказів того, що ним вживались заходи щодо того, щоб поставити продукцію, проте не ті ж 28 термометрів, які поставлялись та повертались; що ним вжито заходи, щоб закупити цю продукцію у інших посередників а не у ТОВ «СП Укрпромпоставка», так як умови закупівлі не містили вимоги про те, що продукція має бути закуплена саме у цього посередника.
Отже слід дійти висновку, що відповідачем не вжито усіх можливих заходів для виконання обов`язку щодо поставки продукції, що вжиті відповідачем заходи є досить обмеженими.
Як підтвердження вказаного суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, що викладена у постанові від 14.06.2023 у справі № 910/8232/22, в якій, зокрема, зазначено:
«У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційних розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.
Відсутність прибутку та невиконання контрагентами позивача своїх грошових зобов`язань перед ним, а також інфляційні процеси становлять один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною та непрогнозованої обставиною в умовах ринкової економіки, і тому позивач мав передбачити ймовірне настання таких обставин при укладенні кредитного договору, в тому числі при виборі валюти кредитування».
Суд зазначає, що Договір № 53-122-01 - 25- 15559 від 09.01.2025 відповідач підписав без зауважень, зокрема і щодо п.9.1. його.
Отже відповідач при підписанні договору усвідомлював власний комерційних ризик щодо наслідків здійснення відповідних дій у частині добровільної відмови від виконання зобов`язань за договором.
При цьому слід відмітити, що у листі від 09.09.2025р. № 909/3 відповідач зазначав про відмову від своїх зобов`язань за договором №53-122-01-25-15559 та погоджувався сплатити штраф у розмірі 20% від вартості невиконаних зобов`язань. 
Також відповідач вказує як підставу для зменшення розміру штрафних санкцій - складні умови, які спричинені військовими діями, у місті Харків, які впливають на виробника продукції.
Проте, необхідно зауважити на тому, що складні умови, які спричинені військовими діями, у місті Харків тривають більше 3 років повномасштабного вторгнення рф до України. Тому, дані обставини повинні були б бути взяті до уваги відповідачем при прийнятті рішення про участь у відкритих торгах, що були оголошені позивачем.
Вказана правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 15.05.2023 у справі № 910/8582/22 в якій зазначено:.
«Договір позивач підписав без зауважень та заперечень. Причому на моменту підписання спірного договору повномасштабна агресія рф проти України вже тривала, ці обставини для сторін договору були загальновідомим фактом. Тож, здійснюючи господарську діяльність, сторони не були позбавлені змоги врахувати зазначені обставини та передбачити можливі ризики для себе. При цьому позивач, об`єктивно розуміючи та оцінюючи вигоди/втрати від укладення договору, мав можливість завбачити настання негативних наслідки. Натомість позивач, прийнявши рішення про укладення договору на певних умовах, несе повну відповідальність за настання можливих для себе негативних майнових наслідків.»
Відтак суд вважає, що наведені відповідачем обставини не можуть бути належною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.
В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).
Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищенаведене, та те, що позивач довів належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачем умов Договору поставки №53-122-01-25-15559 від 09.01.2025 року та його добровільну відмову від своїх зобов`язань, позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" підлягають задоволенню.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд-
УХВАЛИВ:
1. Позов задоволити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплітех" (04114, м. Київ, вул. Кобзарська, 67, код ЄДРПОУ 21614048) на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 код ЄДРПОУ 24584661) в особі "ВП "РАЕС" 648 480 грн. 00 коп.. штрафу та 9727 грн. 20 коп. судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2026 року.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.