Справа№ 938/1409/25 
Судове провадження № 1-кп/938/40/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року    селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.08.2025 року за №12025090000000492 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Черемошна Верховинського району Івано - Франківської області, фактичного проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.
Водій ОСОБА_6 09.08.2025 року біля 12.30 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, керуючи автомобілем марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався грунтовою автодорогою зі сторони с.Яблуниця в напрямку до с. Полянки Верховинського району Івано-Франківської області. При цьому водій ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи вищевказаним транспортним засобом, діючи недбало та необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, був неуважний, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, виїхав на смугу зустрічного руху та наїхав на габіони з лівого боку дороги, чим порушив вимог п.п.1.2, 1.5, 2.3, 2.9,10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, в результаті чого керований ним автомобіль перекинувся на правий бік та травмував пасажира ОСОБА_8 , який помер від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя, у вигляді набряку головного мозку, закритої черепно-мозкової травми.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, вказавши, що щиро жалкує, та пояснивши, що він, його брат ОСОБА_9 та ОСОБА_8 впродовж 07-08.08.2025 року працювали в лісі. Ввечері 08.08.2025 року він та ОСОБА_10 залишилися на місці роботи та вживали горілку, потім лягли спати. Наступного дня – 09.08.2025 року пробудилися приблизно о 09.00 годин, поприбирали, випили з ОСОБА_11 пляшку пива на двох і десь о 11.00 годин поїхали звідти додому. Він був за кермом автомобіля, а ОСОБА_10 – на передньому пасажирському сидінні. По дорозі додому він виїхав на габіон, автомобіль перекинувся. Він виліз із автомобіля та побачив, що ОСОБА_10 знаходиться під транспортним засобом. Сам підняти автомобіль не зміг, над`їхав ОСОБА_12 , з яким підняли автомобіль, але ОСОБА_10 уже був мертвий. Викликали швидку медичну допомогу, поліцію. Після ДТП проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Потерпіла ОСОБА_13 – дружина померлого ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, як вбачається з матеріалів справи (а.с.284 т.1), виїхала за кордон 21.10.2025 року, на стадії досудового розслідування подала заяву (а.с.223 т.1), в якій вказала, що не має та не буде мати в майбутньому будь-яких претензій морального чи матеріального характеру до ОСОБА_6 , просила щодо нього не обирати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначив, що є рідним братом обвинуваченого. Покійний ОСОБА_8 також був їхнім родичем – троюрідним племінником. 08.08.2025 року він, тобто свідок, брат – обвинувачений та ОСОБА_8 працювали в лісі, ввечері поїли та вживали алкоголь. Він, тобто свідок, того ж вечора пішов додому. Наступного дня прийшов сусід і сказав, що аварія, поїхали туди, де вона сталася. Там побачив, що покійний ОСОБА_15 лежав на дорозі, а брат був «випивший», тобто в стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні вказав, що знає обвинуваченого та померлого ОСОБА_8 з позитивної сторони. В 2025 році (точну дату вже не пам`ятає) їхав автомобілем марки «Мазда» з с.Черемошна до с.Яблуниця та побачив на дорозі перекинутий автомобіль марки «УАЗ», біля якого був ОСОБА_6 . Потім разом із іншими перекинули транспортний засіб марки «УАЗ» на колеса, тоді побачили на дорозі тіло чоловіка без ознак життя. Це був ОСОБА_8 . Надалі на місце події приїхали швидка медична допомога, поліція.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показала, що вона працює фельдшером швидкої допомоги в с.Яблуниця. На місце ДТП її викликав староста. Прибувши на місце, вона побачила автомобіль марки «УАЗ» та тіло ОСОБА_8 без ознак життя. ОСОБА_6 був на узбіччі в розпачі, якому вона надала медичну допомогу.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, також доведена в судовому засіданні такими безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:
-протоколом огляду місця події від 09.08.2025 року з фототаблицями та план схемою ДТП (а.с.161-184 т.1), відповідно до якого місцем події є грунтова дорога на початку с.Черемошна, з одного боку від якої кам`яні габіони, а з другого – річка, на якій виявлено транспортний засіб марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; за результатами огляду місця події вилучено вищевказані автомобіль та труп, а також з передньої дверки цього автомобіля із зовнішньої сторони, керма та ручки за допомогою марлевого тампона, просоченого дистильованою водою, зроблено змив РБК, який поміщено в паперовий зготок та опечатано;
-протоколом огляду місця події від 03.09.2025 року з фототаблицями (а.с.231-239 т.1), згідно з яким оглядом місця події є автомобіль марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , у правих передніх дверях якого наявний замок у справному стані, в салоні автомобіля відсутні ремені безпеки, а також їх фіксування;
-висновком експерта від 01.09.2025 року №СЕ-19/109-25/11659-ІТ (а.с.197-203 т.1), яким встановлено, що на момент експертного дослідження робоча гальмівна система автомобіля марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 знаходилася у працездатному стані, несправностей робочої гальмівної, рульового керування та ходової частини цього автомобіля не виявлено;
-висновком експерта від 28.08.2025 року № СЕ-19/109-25/12646-ІТ (а.с.206-209 т.1, з якого вбачається, що в дорожній ситуації, яка розглядається, водій автомобіля марки «УАЗ-31512» (н.з. НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 повинен був рухатися даною ділянкою дорогою іщз такою швидкістю та застосовувати такі прийоми керування, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, тобто діяти згідно з вимогами п.12.1 Правил дорожнього руху; в дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, яка і перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП;
-висновком експерта від 10-29.08.2025 року №20250809090000040 (а.с.212-214 т.1), висновком експерта від 11-13.08.2025 року №620 (а.с.214-215 т.1), висновком експерта від 18-21.08.2025 року №982 (а.с.216-217 т.1), відповідно до яких при дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку, крововиливу під оболонки головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, забійних ран скроневої ділянки зліва, тім`яної ділянки справа з переходом на потиличну, бокової поверхні шиї зліва, синця грудної клітки, саден правого колінного суглоба, правої гомілки, крововиливу в м`які покриви голови, які утворилися від дії тупих предметів, якими можуть бути виступаючі частини салону автомашини; набряк головного мозку, крововилив під оболонки головного мозку, закрита черепно-мозкова травма відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя, забійні рани скроневої ділянки зліва, тім`яної ділянки справа з переходом на потиличну, бокової поверхні шиї зліва, синець грудної клітки, садна правого колінного суглоба, правої гомілки, крововиливу в м`які покриви голови – до легких тілесних ушкоджень; смерть ОСОБА_8 настала від набряку головного мозку, крововиливу під оболонки головного мозку, закритої черепно-мозкової травми; в крові трупа ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,56 промілле, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння та знаходиться у фазі всмоктування; в крові трупа ОСОБА_8 виявлено антиген А ізосеролоічної системи АВ0;
-висновком експерта від 08.08-16.09.2025 року (а.с.219-220 т.1), згідно з яким в плямі на марлевому тампоні – змиві, вилученому під час проведення огляду місця події, знайдена кров людини, в якому виявлено антиген А ізосеролоічної системи АВ0, і не виключає можливості належності крові ОСОБА_8 ;
- роздруківкою показників спеціального технічного засобу алкотестера «Drager-6810 (а.с.245 т.1), з якої вбачається, що тест №4069 на стан сп`яніння ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено 09.08.2025 року о 13.51 год., перевіряючий ОСОБА_18 , результат тесту - 3,16 проміле;
-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 09.08.2025 року, виданого КНП «Верховинська багатпропрофільна лікарня Векрховинської селищної ради» (а.с.247 т.1), яким підтверджується, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває 09.08.2025 року о 14.49 годин у стані алкогольного сп`яніння;
-протоколом огляду та перегляду цифрового носія інформації від 12.08.2025 року та відеозаписом, зафіксованим на вказаному носії інформації (а.с.276-283 т.1), на яких відображені події ДТП, яка мала місце 09.08.2025 року, а саме автомобіль марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , водій ОСОБА_6 та труп ОСОБА_8 ; водій ОСОБА_6 на місці події проходить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу алкотестера «Drager-6810, результат якого – 3,16 промілле.
Аналізуючи здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.3 ст.286-1 КК України.
При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Такожу справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить те, що він щиро розкаявся.
Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено (а.с.6 т.1).
Суд також враховує особу винного ОСОБА_6 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.240 т.1), його місце проживання: с.Черемошна Верховинського району Івано-Франківської області, де проживає з цивільною дружиною, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи (а.с.36,37,38,39,40,254,255,288,289 т.1), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не знаходиться (а.с.249-250 т.1), жителі с.Черемошна клопочуть про призначення йому більш м`якого покарання, ніж те, яке визначено в санкції ч.3 ст.286-1 КК України (а.с.285-287 т.1).
Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 27.10.2025 року (а.с.67-71 т.1), ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства середній, можливе виправлення без ізоляції від суспільства.
Однак, звертається увага, що досудова доповідь забезпечує суд інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також допомагає визначити міру покарання. Для ухвалення справедливого рішення і визначення покарання суд має враховувати дані про обвинувачену особу: в яких умовах вона перебувала, проживала, позитивні чи негативні характеристики, рекомендації органу з питань пробації. Згідно з практикою Верховного Суду досудова доповідь має рекомендаційний характер і не є обов`язковою для суду. Крім того, як вбачається з ст.75 КК України, дана стаття не застосовується до кримінальних правопорушень, передбачених ст.286-1 КК України.
У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за їх вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.
Згідно зі ч.3 ст.286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило смерть потерпілого, караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкцій ч.3 ст.286-1 КК України.
Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів,
При призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, суд приймає до уваги обставину, що пом`якшує його покарання (щире каяття), позицію потерпілої щодо відсутності у неї претензій до обвинуваченого, а також його особу, як обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою пенсійного віку, позитивно характеризується. В зв`язку з цим суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений у санкції, а саме на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.
У даній справі цивільний позов не заявлено.
Витрати на залучення експертів, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 , становлять 5348,40 гривень (а.с.8, 196,205 т.1).
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, слід залишити без зміни. Із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 09.08.2025 року (а.с.256-260 т.1) вбачається, що ОСОБА_6 затримано 09.08.2025 року о 19.40 годин. Однак, його захисник акцентував увагу, що фактичний час затримання ОСОБА_6 -13.40 годин, із чим суд погоджується частково. Зокрема, з протоколу огляду та перегляду цифрового носія інформації (ас.276 т.1) встановлено, що ОСОБА_6 від 13.43 годин 09.08.2025 року спілкується з працівниками поліції, які прибули на місце події, о 13.48 годин – проходив огляд на стан сп`яніння. Враховуючи, що відповідно до ст.209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою, тому суд приходить до висновку, що фактичним часом затримання ОСОБА_6 є 13.43 годин 09.08.2025 року.
Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту, а також про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Зокрема, постановою від 09.08.2025 року (а.с.185 т.1) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні автомобіль марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , який зберігається у Вероховинському РВП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с.186 т.1), власником якого є ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель с.Вербовець Косівського району Івано-Франківської області (а.с.253 т.1).
Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.08.2025 року (а.с.190-191 т.1) накладено арешт на вищевказаний транспортний засіб.
Постановою від 10.08.2025 року (а.с.194 т.1) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні змив речовини бурого кольору, змиви із керма та ручки передач, які зберігаються в СУ ГУНП в Івано-Франківській області (а.с.63 т.2).
Постановою від 12.08.2025 року (а.с.274 т.1) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні відеозаписи портативного реєстру, які зберігається в матеріалах судової справи (а.с.282-283 т.1).
Як вбачається з правової позиції Верховного Суду, викладеній колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 11.11.2021 року в справі № 185/5823/20, провадження № 51-2086км21, оскільки за змістом п. 2.2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 124 від 11.02.2009 року в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1029 від 26.09.2011 року, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб, то відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.
Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.
У ст. 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції").
Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22.09.1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державнихорганів.
Крім того, ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У ч. 1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю. Одночасно в п.4 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що майно, яке було предметом кримінального правопорушення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення конфіскується, крім того, яке повертається власнику (законному володільцю).
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що автомобіль марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 слід повернути власнику (законному володільцю).
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.368-371,373,374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 13.43 годин 09.08.2025 року.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судовиз експертиз у сумі 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.08.2025 року на автомобіль марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 .
Речові докази по справі після набрання вироком законної сили, зокрема:
- автомобіль марки «УАЗ-31512» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю с.Вербовець Косівського району Івано-Франківської області, або законному володільцю - обвинуваченому ОСОБА_6 ;
- змив речовини бурого кольору, змиви із керма та ручки передач – знищити;
- відеозаписи портативного реєстру зберігати в матеріалах судової справи.
На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору.

Суддя          ОСОБА_20