ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/281/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Сальнікової Г.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс" (61010, м. Харків, вул. Основ`янська, буд. 55) 	
про 	стягнення 32400,00 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс" про стягнення штрафу у розмірі 32400,00 грн. та судові витрати.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-576НЮ від 29.08.2025 в частині дотримання строку поставки товару. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.02.2026 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Беручи до уваги, що поданий позов за своїми ознаками є малозначним в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного з`ясування обставин справи, з метою економії процесуального часу учасників справи та виконання завдань господарського судочинства, визначених у статті 2 ГПК України, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі частини 5 статті 252 ГПК України та встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи. 
Суд зазначає, що 18.10.2023 введено в дію зміни, що внесені в Господарський процесуальний кодекс України Законом України №3200-IX від 29.06.2023 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документам".
Відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України усі юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Враховуючи зазначене, сторони зобов`язані мати зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.
Відповідно до пункту 17 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Таким чином, процесуальним законодавством передбачено способи належного повідомлення сторін про розгляд справи - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет".
Правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/6322/21, від 29.06.2022 у справі №906/184/21.
Матеріали справи свідчать, що учасники справи зареєстрували Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, а тому копії ухвали про відкриття провадження у справі було надіслано до їх зареєстрованих Електронних кабінетів, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Також, ухвала Господарського суду Харківської області від 03.02.2026 по справі №922/281/26 оприлюднено в електронному вигляді в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.
Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Будь-яких заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до статті 252 ГПК України від учасників справи на адресу суду не надходило.
Разом з тим, 04.03.2026 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від представника відповідача зареєстровано клопотання про зменшення суми штрафних санкцій (вх. №5298), в якому просить суд зменшити розмір штрафних санкцій за договором №ОД/НХ-25-576НЮ від 29.08.2025 на 90%, що становить до стягнення у розмірі 3240,00 грн. Долучити представника відповідача, Бєлову О.Є., до системи "Електронний суд" по справі: №922/281/26, яке досліджено та долучено судом до матеріалів справи.
Як зазначено в обґрунтування клопотання, відповідачем не заперечується, що між сторонами укладено договір поставки №ОД/НХ-25-576НЮ від 29.08.2025. Відповідач не заперечує факту часткового виконання зобов`язань за договором, а саме здійснення поставки товару 27.11.2025 на суму 216000,00 грн. (за видатковою накладною №PH-000091).
Акцентовано увагу, що відповідно до пункту 4.6. договору, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної. Відповідно до змісту пункту 7.2. договору, оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться покупцем на 30 (тридцятий) календарний день з дати підписання Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної за умови реєстрації податкової накладної не пізніше ніж за 3 (три) календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, та оформленої згідно з вимогами законодавства України, та відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію товару. 
Таким чином, зазначено, що договір прямо передбачає оплату товару після його фактичної поставки та належного документального оформлення. Вказано, що внаслідок непоставки товару, позивач не здійснював оплату за частиною невиконаного зобов`язання за договором, а, отже, фактичні витрати та збитки за цим договором – відсутні.
Виходячи із порядку оплати, встановленого договором, враховуючи правові висновки Верховного Суду, відповідач вважає, що розмір штрафних санкцій не відповідає розміру збитків, понесених позивачем, оскільки оплата за договором не здійснювалася, а доказів щодо понесення інших збитків або витрат за цим договором позивачем не надано. Так само, позивачем не заявлено щодо негативних наслідків порушення відповідачем умов договору. Позивачем не наведено ані обставин щодо настання негативних наслідків, ані надано доказів на підтвердження настання таких наслідків.
Звертає увагу, що місцем здійснення господарської діяльності відповідача є м. Харків. Через постійні обстріли міста, потенційні контрагенти відмовляються від співробітництва із підприємствами, потужності яких знаходяться у м. Харкові. Також, звертає увагу, що договір поставки виконаний частково та товар поставлено на 216000,00 грн. Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер. Відповідачем не заперечується ані право позивача на стягнення штрафних санкцій, ані вину відповідача щодо непоставки частини товару. Відповідач посилається лише на наявність обставин, через які сума штрафних санкцій підлягає зменшенню. 
10.03.2026 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від представника позивача зареєстровано заперечення на клопотання (вх. №5813), в яких просить відмовити у задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, яке досліджено та долучено судом до матеріалів справи. 
В обґрунтування вказано, що укладаючи договір закупівлі №ОД/НХ-25-576НЮ від 29.08.2025 р., сторони погодили його строки, порядок поставки товару та ціну. Договір про закупівлі №ОД/НХ-25-576НЮ від 29.08.2025 р. укладався сторонами в період, коли в Україні вже діяв режим воєнного стану, у зв`язку з чим, відповідач при укладенні зазначеного договору мав усвідомлювати можливість настання певних негативних наслідків для сторін цього договору, обумовлених обставиною воєнного стану.
Позивач наголошує, що зменшення розміру штрафних санкцій є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Верховний Суд зауважує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відсутність у позивача збитків у зв`язку з простроченням відповідачем термінів виконання зобов`язання без врахування всіх інших істотних обставин, зокрема, кількості випадків порушення відповідачем строків виконання зобов`язання та їх системного характеру, не може вважатися достатньою підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, тим більше, що при вирішенні питання про можливість такого зменшення судом повинні враховуватися не лише майнові, але й інші інтереси позивача, які заслуговують на увагу. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі №918/289/19, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань. Надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Зменшення розміру штрафних санкцій на 90 % не відповідає наведеним вище правовим нормам, судовій практиці та умовам укладеного між сторонами договору. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги недоведеність відповідачем наявності обставин, які б могли вважатися належними та достатніми для зменшення суми заявленої до стягнення у даній справі штрафних санкцій, підстави для зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, як вказується відповідачем, відсутні.
Отже, матеріали справи свідчать, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас судом було створено всім учасникам справи належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів для обґрунтування своїх вимог та заперечень.
Положеннями частини 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти розміру штрафних санкцій, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
29.08.2025 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс" (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір про закупівлю матеріального-технічних ресурсів №ОД/ НХ-25-576НЮ (далі - договір). 
Пунктом 1.1 договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до Специфікації №1 (Додаток 1), та Технічних характеристик товару, документів з якості та оцінки відповідності товару (Додаток 2), що є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору. 
Згідно умов пункту 1.2. договору найменування товару: запасні частини до тепловозів 2ТЕ (Втулка ВГШ) (ДК 021:2015 (34630000-2 Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху) (Лот 1 - Частина локомотивів чи рухомого складу). 
Умовами пункту 1.3. договору передбачено, що кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у Специфікації №1 (Додаток 1) до договору. 
Відповідно до пункту 4.1. договору постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP Delivered Duty Paid (поставка з оплатою мита) відповідно до "Інкотермс" у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами договору та Правилами "Інкотермс" у редакції 2020 року, умови договору матимуть перевагу. 
Відповідно до умов пункту 4.2 договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 14 календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: м. Сміла (Черкаська обл.) Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару. 
Відповідно до умов пункту 4.5. договору сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів: на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис: шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) скан-копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця. 
Згідно пункту 4.6. договору датою поставки товару вважається дата підписання сторонами Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної. 
Відповідно до пункту 4.7. договору акт прийому-передачі товару зі сторони покупця підписується уповноваженими особами з числа тих, які визначені п. 4.3. договору. Видаткова накладна підписується особами, відповідальними за приймання товару. Інші первинні документи, що стосуються виконання умов договору, підписуються особами, відповідальними за приймання товару. 
Умовами пункту 5.1. договору передбачено, що приймання товару за кількістю здійснюється у порядку, встановленому Інструкцією "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю", затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6. 
Згідно з пунктом 6.1. договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації №1 до договору. Ціна товару включає вартість товару, тари (упаковки), а також інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням договору. 
Відповідно до пункту 6.2. договору ціни в договорі та первинних документах вказуються в національній валюті України - гривні. 
На виконання умов пункту 4.5. договору, 04.11.2025 позивачем направлено на електронну адресу відповідача, що зазначена в договорі, а саме: Td_trs@ukr.net, письмову рознарядку №НХ-04/1988н від 04.11.2025 щодо поставки товару - втулки верхньої головки шатуна Д100.24.103Сб-6 у кількості 100 шт. на суму 216000,00 грн. з ПДВ. 
Згідно видаткової накладної №РН-000091 від 27.11.2025 відповідач поставив, а позивач прийняв товар - втулки верхньої головки шатуна Д100.24.103Сб-6 у кількості 100 шт. на суму 216000,00 грн. з ПДВ без будь-яких заперечень або зауважень. 
Позивачем зазначено, що письмова рознарядка за вих. №НХ-04/1988н на поставку товару - втулка верхньої головки шатуна Д100.24.103сб-6 у кількості 100 шт. на суму 216000,00 грн. виконана з пропуском строку, визначеного пунктом 4.2 договору, що стало підставою для нарахування згідно умов пункту 9.3. договору штрафу у розмірі 32400,00 грн. 
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.
Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Укладений договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-576НЮ від 29.08.2025 за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до положень частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Відповідно до вимог статті 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
Якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами (частина 1 статті 671 ЦК України).
За приписами статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
Аналіз наведених норм права свідчить, що договір поставки за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.
В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною 1, 4 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Згідно із статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Таким чином, однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Відповідно до умов пункту 4.2 договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 14 календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: м. Сміла (Черкаська обл.) Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару. 
Матеріали справи свідчать та відповідачем не заперечується, що на виконання умов пункту 4.5. договору, 04.11.2025 позивачем направлено на електронну адресу відповідача, що зазначена в договорі, а саме: Td_trs@ukr.net, письмову рознарядку №НХ-04/1988н від 04.11.2025 щодо поставки товару - втулки верхньої головки шатуна Д100.24.103Сб-6 у кількості 100 шт. на суму 216000,00 грн. з ПДВ. 
Таким чином, з огляду на умови пункту 4.5. договору, термін поставки товару за договором закінчився 18.11.2025 р., що відповідачем також не заперечується. 
Згідно видаткової накладної №РН-000091 від 27.11.2025 відповідач поставив, а позивач прийняв товар - втулки верхньої головки шатуна Д100.24.103Сб-6 у кількості 100 шт. на суму 216000,00 грн. з ПДВ без будь-яких заперечень або зауважень щодо вартості, якості товару тощо. 
Таким чином, із обставин справи та наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів судом достеменно встановлено порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в частині поставки товару у визначений умовами пункту 4.2. договору строк, що свідчить про прострочення відповідачем виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Наведене положення законодавства вказує, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Системний аналіз положень чинного законодавства вказує, що забезпечення виконання зобов`язання має своєю правовою метою надання контрагентам можливості передбачити у відповідному правочині правові наслідки неналежного виконання обов`язків за відповідним правочином. 
Згідно пункту 9.3.1 договору при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару.
Перевіривши правомірність та правильність здійсненого розрахунку штрафу у розмірі 32400,00 грн. суд зазначає, що нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, умовам договору, встановленим обставинам справи, розрахунок виконано арифметично вірно, а тому позовна вимога про стягнення штрафу у розмірі 32400,00 грн. є обґрунтованою. 
Водночас матеріали справи свідчать, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, про що суд зазначає наступне.
За приписами частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо вона значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тобто, частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено умови як підстави для зменшення штрафних санкцій, і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Застосоване у статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, оцінюючи обставини, які мають істотне значення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у cправі №904/872/24).
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Загалом зміст цих принципів полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція Верховного Суду у постанові від 06.12.2019 у справі №910/353/19).
З огляду на наведене вище, суд зазначає, що господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Однак наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка з огляду на обставини справи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та слугує джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18).
Суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який є продовженим до теперішнього часу.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. за №376 (із змінами та доповненнями), територія Харківської міської територіальної громади з 15.09.2022, де безпосередньо знаходиться відповідач, внесено до переліку територій, які розташовані в районі проведення можливих воєнних (бойових) дій або тимчасово окупованих російською федерацією і перебуває у ньому до теперішнього часу.
Загальновідомо, що з початком введення в Україні воєнного стану Харківська територіальна громада, на території якої розташован відповідач, з перших днів знаходилась в зоні активних бойових дій, а саме місто Харків з перших днів прийняло на себе удар збройної агресії та зазнає збройну агресію до цього часу.
Відповідні обставини, в силу приписів частини 3 статті 75 ГПК України, є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.
В контексті спірних правовідносин, суд враховує, що відповідач знаходиться в прифронтовому місті Харкові, та, як вбачається з пояснень відповідача, через постійні обстріли міста, потенційні контрагенти відмовляються від співробітництва із підприємствами, потужності яких знаходяться у м. Харкові. 
Очевидно, що в умовах воєнного стану господарюючі суб`єкти, що знаходяться на території Харківської міської територіальної громади із центром у м. Харків, зазнали влив від військової агресії, що викликане припиненням діяльності багатьох із них, порушенням господарських ланцюгів з суміжними підприємствами. Введення воєнного стану призвело до скорочення обсягів товарообігу та продажу, порушення логістичних ланцюгів, дефіцит транспортних потужностей, дефіцит рухомого складу, руйнація шляхів сполучення, виробничих приміщень та інших потужностей внаслідок ракетних, артилерійських обстрілів та інших бойових дій. Це дефіцит робочої сили внаслідок процесів мобілізації, евакуації населення, а також періодична відсутність опалення, водопостачання та електропостачання внаслідок ворожих обстрілів. 
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс" (код ЄДРПОУ 45114146) здійснює, зокрема, наступні види діяльності: 25.62 Механічне оброблення металевих виробів (основний); 25.61. Оброблення металів та нанесення покриття на метали; 28.15. Виробництво підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач і приводів; 30.20. Виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу; 33.14. Ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування; 33.17. Ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів. 
Таким чином, господарська діяльність відповідача має важливе значення в умовах воєнного стану для відбудови та підтримки діяльності міста Харкова та інших населених пунктів України, які зазнали та зазнають ворожих обстрілів. 
Обставини справи свідчать, що відповідач не відмовлявся та не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-576НЮ від 29.08.2025 та згідно видаткової накладної №РН-000091 від 27.11.2025 відповідач поставив, а позивач прийняв товар - втулки верхньої головки шатуна Д100.24.103Сб-6 у кількості 100 шт. на суму 216000,00 грн. з ПДВ без будь-яких зауважень з боку позивача щодо вартості, обсягів, якості товару тощо. 
При цьому позивачем під час розгляду справи не заперечується, що поставка товару з боку відповідача відбулась у повному обсязі та належної якості, однак з незначним у декілька днів простроченням строку поставки. Поряд з цим, суд приймає до уваги, що після звернення з позовом до суду відповідач не заперечує встановлені обставини справи, обґрунтовує поважність причин прострочення строку поставки та підтверджує факт незначного прострочення такого строку. 
Посилання позивача на інші господарські справи та наявність з відповідачем господарських відносин по численним договорам, навпаки, свідчить про наявність тривалих договірних відносин, що склались між сторонами, великі обсяги замовлень важливого в умовах воєнного стану товару, зокрема, запасні частини до тепловозів в силу характеру здійснюваної обома сторонами господарської діяльності. При цьому, як зазначалося вище, відповідач здійснює діяльність у прифронтовому м. Харкові, який щоденно потерпає від ворожих обстрілів та наведені обставини разом із іншими фактичними обставинами було враховано господарськими судами при зменшенні розміру штрафних санкцій по справам №922/1469/24, №922/557/24, №922/860/24 на які позивач посилається та проти чого не заперечив. 
Водночас слід зазначити, що покладення на відповідача штрафних санкцій у заявленому розмірі потенційно може негативно позначитись на інших господарських зобов`язань з позивачем з огляду на те, що між сторонами склались тривалі договірні відносини по іншим справам, на які позивач посилається. 
Суд приймає до уваги, що сам по собі факт прострочення є підставою для застосування неустойки, однак він не усуває обов`язку суду перевірити правомірність та обґрунтованість здійсненого нарахування в силу фактичних обставин справи на предмет відповідності принципам розумності, справедливості та пропорційності. 
Однак у даному конкретному випадку матеріали справи свідчать, що має місце виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, поставку відповідачем на адресу позивача товару належної якості, що підтверджується обома сторонами з незначним строком прострочення.
З матеріалів справи убачається, що будь-якого листування претензійного характеру з боку позивача на адресу відповідача щодо строків спірної поставки згідно видаткової накладної №РН-000091 від 27.11.2025 та настанням негативних наслідків для господарської діяльності позивача, не надходило.
Суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Верховний Суд у постанові від 16.02.2022 у справі №914/1954/20 звернув увагу, що суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Враховуючи встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, характер спірних правовідносин та поведінку відповідача під час виконання ним своїх договірних зобов`язань, що полягала у поставці товару належної якості та у повному обсязі з незначним простроченням строку поставки, а також процесуальну поведінку відповідача після звернення з позовом до суду, що полягала у підтвердженні факту прострочення, суд вважає, що в діях відповідача вбачаються ознаки добросовісності. 
Обставини справи свідчать, що задля виконання умов договору в умовах воєнного стану, відповідач дійсно шукав шляхи вирішення проблеми, в тому числі намагався поставити товар після спливу строку поставки та товар було поставлено у повному обсязі та без будь-яких заперечень з боку позивача щодо його кількості або якості. 
При цьому суд додатково приймає до уваги, що строк прострочення поставки товару не є надмірним, враховуючи, що за більш тривалий строк прострочення згідно умов підпункту 9.3.1., пункту 9.3. договору передбачено додаткове нарахування пені. Станом на дату звернення з позовом до суду зобов`язання відповідача з поставки товару у повному обсязі та належної якості виконано. 
Наведене вище свідчить про те, що відповідач не уникав виконання договірних зобов`язань перед позивачем та свідомо бажав дотриматись засад добросовісності, розумності та справедливості, що окреслені частиною 3 статті 509 ЦК України під час їх виконання, однак в силу наведених вище вагомих та об`єктивних обставин, за відсутності умислу, відповідач допустив незначне прострочення строку поставки. 
Щодо висловлених представником позивача в обґрунтувань заперечень проти задоволення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій тверджень про те, що введення воєнного стану в Україні має загальний характер, суд зазначає, що загальновідомим та нормативно врегульованим є питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне здійснення господарської діяльності.
Однак, суд зауважує, що ступінь цього впливу є різним. Натомість позивачем не доведено, що зменшення розміру штрафних санкцій у даній справі призведе до істотного понесення ним додаткових фінансових витрат та негативно вплине на його платоспроможність. При цьому матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що у випадку зменшення розміру штрафних санкцій, позивач зазнає збитків. Крім того, позивачем не доведено, що внаслідок незначного за своєю тривалістю прострочення строку виконання зобов`язань з поставки товару в контексті обставин справи, відповідачем було заподіяно позивачу збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру штрафу.
Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 по справі №917/991/22 виснував, що встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.
Суд зазначає, що у даному разі зменшення розміру штрафу свідчитиме про дотримання балансу інтересів сторін, не призведе до порушення засад розумності, справедливості та добросовісності, не стане для відповідача в силу фактичних обставин справи несправедливим фінансовим тягарем та сприятиме належному виконанню відповідачем подальших договірних зобов`язань перед позивачем. 
Відтак, необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу у даному разі не може свідчити про нівелювання мети існування наведеної штрафної санкції як відповідальності за прострочення виконання договірного зобов`язання, а тому заперечення позивача у відповідній частині слід відхилити як необґрунтовані. 
Варто зазначити, що застосування штрафних санкцій у вигляду штрафу спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення. Поряд з цим, штраф є лише санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому збільшувати на цьому платежі свої доходи позивач не може.
Водночас викладений у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій відсоток зменшення - 90% є, на думку суду, безпідставним, оскільки законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не фактично звільняти боржника від її сплати, оскільки в такому разі нівелюється сутнісний зміст штрафних санкцій по відношенню до боржника.
При цьому суд приймає до уваги висновки Верховного Суду у постановах від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 про те, що зменшення штрафних санкцій судами попередніх інстанцій на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.
Водночас суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 30.03.2021 у справі №902/538/18, який звернув увагу, що виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості суд, в тому числі і з власної ініціативи може зменшити розмір неустойки до її розумного та справедливого розміру.
Враховуючи зазначене, з урахуванням важливості та необхідності дотримання балансу інтересів сторін у даному випадку, виходячи з міркувань розумності та справедливості, беручи до уваги матеріальні інтереси сторін, характер господарської діяльності, ступінь виконання відповідачем зобов`язань в силу встановлених судом обставин справи з поставки товару належної якості, незначний строк прострочення, відсутність прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, наявність ознак добросовісності відповідача, зважаючи на процесуальну поведінку відповідача, що полягала у підтвердженні факту прострочення, відсутність доказів понесення позивачем збитків або інших негативних наслідків внаслідок такого прострочення, суд вбачає наявність обставин, з якими законодавством пов`язується можливість реалізації дискреційних повноважень для зменшення розміру штрафних санкцій.
З огляду на вказане, на цілковите переконання суду, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін та верховенства права, обґрунтованим, розумним та справедливим слід вважати зменшений розмір штрафу на 50%, який підлягає стягненню у розмірі 16200,00 грн. В задоволенні решти заявленого до стягнення розміру штрафу суд вважає за необхідне відмовити.
Суд констатує, що присудження до стягнення штрафу у вказаному розмірі, з урахуванням обставин справи, відповідає вимогам чинного законодавства України, є цілком адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань в частині незначного строку прострочення з повної поставки товару належної якості, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, способом стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
З огляду на встановлені фактичні обставини, суд дав відповідь на істотні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин у матеріально-правовому та процесуальному сенсах. Разом з тим, судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України, та покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача.
Разом з тим, суд враховує, що у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 03.04.2018 у справі №902/339/16.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс" (61010, м. Харків, вул. Основ`янська, буд. 55, код ЄДРПОУ 45114146) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815) штраф у розмірі 16200,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн. 

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "03" квітня 2026 р. 

Суддя		Г.І. Сальнікова