КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2026 року м. Київ справа №320/5190/26

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Парненко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОБУДБЕТОН» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОБУДБЕТОН» (далі - позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №51477/0-36-07-13 від 14 листопада 2025 року винесене Головним управлінням ДПС у Київській області, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 4 916 274,00 грн та застосовано штрафну санкцію на суму 1 229 069,00 грн.
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що податкове повідомлення-рішення від 14.11.2025 №51477/0-36-07-13 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам податкового законодавства. Позивач зазначає, що господарські операції з ТОВ «Техбуд Мануфактура» були реальними, фактично здійсненими та підтверджені належними первинними документами, які відповідають вимогам законодавства. Також позивач вказує, що наявність у контрагента ознак ризиковості або його фігурування у кримінальних провадженнях не може автоматично свідчити про нереальність господарських операцій платника податків. Позивач наголошує, що формування податкового кредиту здійснювалось на підставі належним чином зареєстрованих податкових накладних та інших первинних документів, що відповідає вимогам статей 198 та 201 Податкового кодексу України. Окремо зазначається, що акт перевірки не містить належного та повного обґрунтування встановлених порушень, зокрема відсутні конкретні посилання на первинні документи, які б підтверджували висновки контролюючого органу. Позивач також вказує на порушення контролюючим органом вимог Порядку №727 щодо повноти, об`єктивності та доказовості викладення обставин у акті перевірки. Крім того, позивач посилається на принцип дії органів державної влади виключно в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, що, на його думку, було порушено при прийнятті оскаржуваного рішення.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/5190/26 розподілена судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження суддею Парненко В.С. одноособово.
12.03.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Черговий розгляд справи в підготовчому судовому засіданні призначено на 25.03.2026 о 13:30 год. в приміщенні Київського окружного адміністративного суду (адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, 1-й під`їзд, 4-й поверх).
25.03.2026 представником позивача подано заяву, згідно якої проти закриття підготовчого провадження не заперечував та просив суд здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження. Окрім цього вказав, що відповідь на відзив подаватися не буде.
Представник відповідача щодо закриття підготовчого провадження не заперечував та вирішення питання щодо подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження залишив на розсуд суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2026 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОБУДБЕТОН» про закриття підготовчого провадження та здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження; закрито підготовче провадження у справі №320/5190/26 та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи по суті у порядку письмового провадження.
В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, і зазначає, що податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно та з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідач вказує, що документальна позапланова перевірка була призначена та проведена на законних підставах відповідно до норм Податкового кодексу України, а її результати належним чином оформлені актом перевірки. За результатами перевірки встановлено заниження позивачем податку на додану вартість у значному розмірі у зв`язку з неправомірним формуванням податкового кредиту. Відповідач наголошує, що контрагент позивача (ТОВ «Техбуд Мануфактура») має ознаки ризиковості, є фігурантом кримінального провадження та залучений до схем ухилення від оподаткування. Крім того, за ланцюгом постачання встановлено відсутність підтвердження придбання товарів у необхідних обсягах, що свідчить про нереальність господарських операцій. Відповідач також зазначає, що позивач не надав у повному обсязі первинні документи, які підтверджують дані податкової звітності, чим порушив вимоги статей 44 та 85 Податкового кодексу України. Наголошується, що за відсутності фактичного здійснення господарських операцій первинні документи не можуть вважатися належною підставою для формування податкового обліку. Відповідач підкреслює, що податкові наслідки можуть виникати лише за реально здійсненими операціями, пов`язаними з рухом активів, тоді як у даному випадку такі обставини не підтверджені. Таким чином, на думку відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі п.п.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробудбетон» (код ЄДРПОУ 43854635) з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Техбуд Мануфактура» (код ЄДРПОУ 45286563) за період з 01.11.2024 по 31.12.2024, за результатами якої складено акт перевірки від 08.10.2025 №46678/10-36-07-13/43854635.
За результатами зазначеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85, п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 4 916 274,00 грн.
На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.11.2025 №51477/0-36-07-13, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 4 916 274,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 229 069,00 грн.
Позивачем було подано скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 30.01.2026 №2470/6/99-00-06-01-03-06 «Про результати розгляду скарги» податкове повідомлення-рішення від 14.11.2025 №51477/0-36-07-13 залишено без змін, а скарга – без задоволення.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 14.11.2025 №51477/0-36-07-13, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно із пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).
Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно із пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Відповідно до пп.а) п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно із п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно із абз.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому;
бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень (абзац третій частини першої статті 1 цього Закону).
Абзацом 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Згідно з абзацом абз.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно із ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:
назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі – Положення №88).
Відповідно до п.1.3 Положення №88 у господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в регістрах бухгалтерського обліку провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Згідно із п.2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Пунктом 2.2 Положення №88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Згідно із п.2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Аналіз наведеного правового регулювання дає підстави для висновку, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків
Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Верховий Суд у чисельних постановах, досліджуючи питання щодо встановлення обставини про здійснення господарських операцій та реальність поставок товару (послуг) контрагентам-покупцям (замовникам), а також достовірність та повнота відображення їх наслідків у податковому обліку неодноразово зазначав, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів самостійно не є підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність недоліків у первинних документах може свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та правовими висновками Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції.
Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.
При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Отже, лише за умови підтвердження належними первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність».
Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними та бухгалтерськими документами; установлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції, зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) та понесенням витрат і господарською діяльністю.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків, відсутність за місцезнаходження не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме: акту перевірки відповідача, податкові правопорушення, вчинені ТОВ «Євробудбетон» ґрунтуються на висновках про відсутність реальності здійснення господарських операцій позивача із контрагентом: з ТОВ “Техбуд Мануфактура” (код ЄДРПОУ 45286563) за період листопад - грудень 2024 року на суму ПДВ 4 916 274,00 грн.
Відтак суду необхідно встановити наявність чи відсутність фактів здійснення (реальність) господарських операцій позивача з його контрагентом, яким здійснювалася поставка ТМЦ, та правомірність прийнятого відповідачем спірного податкового повідомлення – рішення.
Надаючи правову оцінку винесеному відповідачем податковому повідомленню – рішенню від 14.11.2025 №51477/0-36-07-13, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, що відповідно до описової (мотивувальної) частини акту перевірки відповідачем встановлено порушення:
п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85, п.198.1 п.198.2 п.198.3 п.198.6 ст.198, п.201.1 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 4 916 274,00 грн. в тому числі по періодам, у листопаді 2024 на суму 2 119 194,00 грн., у грудні 2024 на суму 2 797 080,00 грн.
Відсутність реальності здійснених фінансово – господарських операцій з придбання позивачем ТМЦ відповідачем обґрунтовується таким:
з ТОВ “Техбуд Мануфактура” за період листопад - грудень 2024 року: ТОВ “Техбуд Мануфактура” має стан 0, знаходиться на обліку (Броварська ДПІ); ТОВ “Техбуд Мануфактура” є фігурантом у кримінальному провадженні від 04.09.2024 №72024111500000021 за ознаками вчинення правопорушень передбачених ч.3 ст.212 КК України. В рамках якого встановлено, що посадовими особами з метою конспірації своєї злочинної діяльності до схеми з ухилення від сплати податків було задіяно ряд інших підприємств, в тому числі ТОВ “Техбуд Мануфактура”; відповідно ТОВ “Техбуд Мануфактура” прийнято Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку п.8 від 20.03.2025 №16754; по ланцюгу придбання та постачання встановлено, що реалізований товар в адресу позивача був придбаний ТОВ “Техбуд Мануфактура” у постачальника ТОВ “Госп-Буд Мануфактура”. В свою чергу, ТОВ “Госп-Буд Мануфактура” по ланцюгу придбання та постачання здійснює придбання ЩПС С7 (0/40), ЩПС С5 (0/70), Відсіву фр.0-5 мм, Піску митого, Піску сіяного у постачальника ТОВ “Плаза Імпортбуд”; ТОВ “Плаза Імпортбуд” є фігурантом у кримінальному провадженні від 04.09.2024 №72024111500000021 за ознаками вчинення правопорушень передбачених ч.3 ст.212 КК України, яким встановлено, що посадовими особами ТОВ з метою конспірації своєї злочинної діяльності до схеми з ухилення від сплати податків було задіяно ряд інших підприємств, в тому числі ТОВ “Плаза Імпортбуд”; ТОВ “Плаза Імпортбуд” по ланцюгу придбання та постачання здійснює придбання вказаних товарів у постачальника ТОВ “Будлогістик Центр”.
Зазначене вище у сукупності слугувало відповідачу підставами для висновків про відсутність факту реальності здійснених господарських операцій з придбання позивачем ТМЦ у ТОВ “Техбуд Мануфактура”.
Суд не може погодитися з такими висновками контролюючого органу виходячи з наступного.
На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що між ТОВ «Євробудбетон» (Покупець) та ТОВ «Техбуд Мануфактура» (Постачальник) укладено договір поставки, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах договору товар – щебеневу продукцію.
Реалізація даного договору та отримання товару в межах вказаного договору підтверджується відповідними первинними документами, зокрема заявками на придбання товару, паспортами якості, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та податковими накладними.
Надані документи свідчать про реальну можливість у контрагента позивача здійснити поставку товарів за договором, укладеним з ТОВ «Євробудбетон».
Аналізуючи наявні у матеріалах справи первинні документи на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства України, суд виходить з того, що будь-які недоліки (дефектність) складених первинних документів при придбанні позивачем ТМЦ у контрагента в частині своєчасності, достовірності складання та заповнення видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та податкових накладних, реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі в акті перевірки не зазначено.
При цьому, вичерпний перелік зазначених вище документів (дата, номер, номенклатура та інші реквізити) вказані (систематизовані) відповідачем безпосередньо в акті перевірки від 08.10.2025 №46678/10-36-07-13/43854635 та складених додатках до нього.
Аналізуючи реальність господарських операцій позивача на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.71 КАС України).
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач на підтвердження відсутності факту реальності здійснених господарських операцій в акті перевірки зазначає про порушення податкового законодавства контрагентами позивача та третіми особами, а не самим позивачем.
Верховним Судом вже сформована стала та послідовна правова позиція щодо застосування наведених норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №320/44258/23 від 11.02.2026 року.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності реального вчинення господарських операцій між позивачем та наведеними вище контрагентами, а твердження податкового органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій спростовано наявними матеріалами справи.
При цьому, порушення певними контрагентами позивача правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податків вимог закону щодо формування даних податкової звітності, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09.10.2018 у справі №815/3459/17 та від 10.11.2020 у справі №822/6302/15, від 16.02.2026 №320/10102/24, від 10.03.2026 у справі №500/3124/24.
З приводу наявного кримінального провадження щодо контрагента позивача та третіх осіб, в яких контрагент позивача придбавав товар, який був предметом укладених та досліджених договорів, суд зазначає, що такі доводи не є беззаперечним доказом відсутності реальності господарських операцій, аналогічна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, в якій зазначено, що для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Як вже зазначалось судом, первинні документи, надані позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій із контрагентами, ураховуючи співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом діяльності позивача та у сукупності зі встановленими обставинами господарських операцій, підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, які достовірно відображені у бухгалтерському обліку є підставою для формування податкового кредиту.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Резюмуючи викладене вище в контексті встановлених судом обставин, суд, при вирішенні даної справи, виходить з наступного.
Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Техбуд Мануфактура», суд зазначає, що такі висновки ґрунтуються виключно на податковій інформації щодо контрагента та його постачальників, зокрема віднесення їх до переліку ризикових платників податків та наявності кримінальних проваджень, що саме по собі не є належним та достатнім доказом нереальності господарських операцій позивача. Відповідачем не наведено жодних безпосередніх доказів, які б свідчили про відсутність фактичного руху товару, його непоставку чи неможливість виконання умов договору контрагентом позивача. При цьому сам по собі статус контрагента як «ризикового» не породжує для позивача негативних податкових наслідків, оскільки чинне законодавство не ставить право платника податків на формування податкового кредиту у залежність від податкової дисципліни його контрагента.
Суд також критично оцінює посилання відповідача на відсутність простежуваності товару по ланцюгу постачання, оскільки такі висновки не підтверджені належними доказами та ґрунтуються на припущеннях. В матеріалах справи наявні первинні документи, які підтверджують факт придбання позивачем товару, його отримання та використання у господарській діяльності, при цьому контролюючим органом не встановлено їх невідповідності вимогам законодавства чи фіктивності. Ненадання, на думку відповідача, окремих документів не спростовує факту здійснення господарських операцій, якщо їх реальність підтверджується сукупністю інших належних доказів, а тому висновки про порушення позивачем вимог статей 44 та 85 Податкового кодексу України є передчасними та необґрунтованими.
Крім того, суд виходить з того, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту виникають у разі фактичного здійснення господарських операцій та їх належного документального підтвердження, що у даному випадку позивачем доведено. Відповідачем не встановлено обставин, які б свідчили про узгодженість дій позивача з його контрагентом з метою отримання неправомірної податкової вигоди або про обізнаність позивача щодо можливих порушень у діяльності останнього.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте без належного правового та фактичного обґрунтування, у зв`язку з чим підлягає скасуванню як протиправне.
Решта доводів сторін не мають вирішального значення при вирішенні даної справи по суті.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно із частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з наявної у матеріалах справи платіжної інструкції від 02.02.2026 №6612, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 33 280,00 грн. 
Відтак суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 33 280,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОБУДБЕТОН» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,– задовольнити;
Визнати протиправними та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення №51477/0-36-07-13 від 14 листопада 2025 року, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 4 916 274,00 грн та застосовано штрафну санкцію на суму 1 229 069,00 грн.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОБУДБЕТОН» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 33 280,00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.