Справа №705/5836/25
Номер провадження2/701/43/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року    Маньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого – судді -    І.Д.Калієвського 
за участю секретаря -    Г.І.Байдужої 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «Тас» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заданої внаслідок дорожньо - транспортної події,

В С Т А Н О В И В :
17.11.2025 року із Уманського міськрайонного суду Черкаської області до Маньківського районного суду Черкаської області надійшла цивільна справа №705/5836/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «Тас» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заданої внаслідок дорожньо - транспортної події за підсудністю.
На підставу своїх вимог представник позивача спирається на те, що 07.06.2025 року в 12:20 год., на автодорозі М-30 (Стрий-Ізварене), в н.п. Орадівка Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renаult master» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , допустив зіткнення з автомобілем «DACIA Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, ОСОБА_1 , на праві приватної власності, чим завдав її матеріальної та моральної шкоди. За результатом дорожньо - транспортної пригоду було складено повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (Європротокол). В зв`язку з тим, що позивач та відповідач дійшли висновку про те, що відповідач порушив правила дорожнього руху, що призвело до ДТП, про це ним було зазначено у вищевказаному повідомленні, про те, що ДТП стялося з його вини. 08.07.2025 року позивач звернулась із заявою до ПрАТ «Страхова група «ТАС», про настання страхового випадку за результату розгляду якої було проведено звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу №90285 від 22.06.2025 року. Відповідно до вищевказаного звіту вартість відновлювального ремонту КТЗ «DACIA Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом, складає: 138718,39 грн. Ринкова вартість КТЗ «DACIA Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за порівняльним підходом, може складати: 265267,00 грн., (інструментальні дослідження КТЗ не проводилися). На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження КТЗ «DACIA Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 7 червня 2025 року, дорівнює без врахування ВТВ: У = 80396,85 грн., (зарахуванням ПАВ (4165,82 грн.), на запасні частини) (вісімдесят тисяч триста дев`яносто шість гривень, вісімдесят п`ять копійок). У = 76231,02 грн., (без урахування ПДВ на запасні частини) (сімдесят шість тисяч двісті тридцять одна гривня, дві копійки). 03.07.2025 року позивачем від ПрАТ «Страхова група «ТАС», було отримано з страхове відшкодування відповідно до договору №ЕР224206795 в розмірі 72981 грн. 02 коп. В подальшому позивач звернулась до ФОП ОСОБА_4 , який здійснює свою діяльність в АДРЕСА_1 , з метою відновлення пошкодженого автомобіля після ДТП. Відповідно до акту виконаних робіт від 13.08.2025 року та видаткової накладної №121 від 05.08.2025 року ремонт її автомобіля склав 112883 грн. 00 коп. Відповідач зі свого боку оплатив ФОП ОСОБА_4 , франшизу у розмірі 3200 грн. З боку позивача було проведено оплату вартості запасних частин та проведенні відновлювальні роботи. Враховуючи виплату страхового відшкодування страховою компанією, оплату франшизи з боку відповідача, позивач понесла матеріальні збитки в розмірі 36701,98 грн. (112883 - 72981,02 - 3200 = 36701,98 грн.). 25.08.2025 року на адресу відповідача було направлено лист претензію, в якому пропонувалось відшкодувати матеріальні збитки в розмірі 36701,98 грн., на що відповідь отримано не було. Крім того позивач зазначила, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду,яку вона оцінює оцінює в розмірі 20000,00 грн. та обґрунтовується наступним. Сама по собі дорожньо-транспортна пригода вже є стресом та призвела до моральної травми. Внаслідок пошкодження авто позивача, воно втратило можливість використовуватись за призначенням, що суттєво вплинуло на спосіб життя як позивача так і членів сім`ї. Позивач має на утриманні двох малолітніх дітей 25.01.2015 та 06.12.2023 років. Її чоловік проходить службу в Збройних Силах України. Незважаючи на вік дітей позивачка працює. Іншого авто у користуванні сім`ї немає. Зміни у звичному укладі життя призвело до психологічних страждань. Вимушений тягар у здійсненні фізичного утримання сім`ї, а це в тому числі і користування таксі для пересування по місту, прохання знайомих та родичів у наданні допомоги у даному питанні, призвело як до матеріальних витрат так і до душевних страждань. Крім того позивач вживала заходів щодо відшукання додаткових коштів у розмірі 36701,98 грн., яких у сім`ї як заощаджень не було. Позивач є інвалідом 3 групи, якій заборонні фізичні навантаження, тому вона користується авто щоб зменшити вплив фізичних навантажень в повсякденному житті. Все це призводило до того що вона була змушена вживати пігулки від стресу та нервів, від тиску. В сім`ї почались сварки з даного приводу, що вплинуло як на неї так і на чоловіка та дітей. Це все завдало її непоправної моральної травми, душевних страждань, поставило її та її сім`ю у скрутне матеріальне становище, що потягло у погіршенні сну та апетиту, появі головного болю, порушенні життєвого укладу сім`ї, оскільки вона і її сім`я зазнала страждань через пережите, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 18.11.2025 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задоволити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у процесуальний спосіб, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. 
Представник третьої особи: ПАТ «Страхова Група «ТАС» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи попереджений належним чином, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань не надходило, але його неявка за даних обставин не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. 
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.
07.06.2025 року в 12:20 год., на автодорозі М-30 (Стрий-Ізварене), в н.п. Орадівка Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renаult master» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , допустив зіткнення з автомобілем «DACIA Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу, ОСОБА_1 , на праві приватної власності, чим завдав її матеріальної та моральної шкоди.
За результатом дорожньо - транспортної пригоду було складено повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (Європротокол), в зв`язку з тим, що позивач та відповідач дійшли висновку про те, що відповідач порушив правила дорожнього руху, що призвело до ДТП, про це ним було зазначено у вищевказаному повідомленні, про те, що ДТП стялося з його вини (а.с.6).
08.07.2025 року позивач звернулась із заявою до ПАТ «Страхова група «ТАС», про настання страхового випадку за результату розгляду якої було проведено звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу №90285 від 22.06.2025 року (а.с.7).
Відповідно до вищевказаного звіту вартість відновлювального ремонту КТЗ «DACIA Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за витратним підходом, складає: 138718,39 грн. Ринкова вартість КТЗ «DACIA Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за порівняльним підходом, може складати: 265267,00 грн., (інструментальні дослідження КТЗ не проводилися). На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження КТЗ «DACIA Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 7 червня 2025 року, дорівнює без врахування ВТВ: У = 80 396,85 грн., (зарахуванням ПАВ (4165,82 грн.), на запасні частини) (вісімдесят тисяч триста дев`яносто шість гривень, вісімдесят п`ять копійок). У = 76231,02 грн., (без урахування ПДВ на запасні частини) (сімдесят шість тисяч двісті тридцять одна гривня, дві копійки) (а.с.9-37).
03.07.2025 року позивачем від ПрАТ «Страхова група «ТАС», було отримано страхове відшкодування відповідно до договору №ЕР224206795 в розмірі 72981 грн. 02 коп (а.с.38).
Позивач звернулась до ФОП ОСОБА_4 , який здійснює свою діяльність в АДРЕСА_1 , з метою відновлення пошкодженого автомобіля після ДТП та відповідно до акту виконаних робіт від 13.08.2025 року та видаткової накладної №121 від 05.08.2025 року ремонт її автомобіля склав 112883 грн. 00 коп (а.с.39,40).
Відповідач зі свого боку оплатив ФОП ОСОБА_4 , франшизу у розмірі 3200 грн.
З боку позивача було проведено оплату вартості запасних частин та проведенні відновлювальні роботи (а.с.43).
Тобто позивач понесла матеріальні збитки в розмірі 36701,98 грн. (112883 - 72981,02 - 3200 = 36701,98 грн.).
25.08.2025 року на адресу відповідача було направлено лист претензію, в якому пропонувалось відшкодувати матеріальні збитки в розмірі 36701,98 грн., на що відповідь отримано не було (а.с.44-45,46).
Також обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює оцінює в розмірі 20000,00 грн. та обґрунтовується тим, що сама по собі дорожньо-транспортна пригода вже є стресом та призвела до моральної травми та внаслідок пошкодження авто позивача, воно втратило можливість використовуватись за призначенням, що суттєво вплинуло на спосіб життя як позивача так і членів сім`ї. Позивач має на утриманні двох малолітніх дітей 25.01.2015 та 06.12.2023 років. Її чоловік проходить службу в Збройних Силах України. Незважаючи на вік дітей позивачка працює. Іншого авто у користуванні сім`ї немає. Зміни у звичному укладі життя призвело до психологічних страждань. Вимушений тягар у здійсненні фізичного утримання сім`ї, а це в тому числі і користування таксі для пересування по місту, прохання знайомих та родичів у наданні допомоги у даному питанні, призвело як до матеріальних витрат так і до душевних страждань. Крім того позивач вживала заходів щодо відшукання додаткових коштів у розмірі 36701,98 грн., яких у сім`ї як заощаджень не було. Позивач є інвалідом 3 групи, якій заборонні фізичні навантаження, тому вона користується авто щоб зменшити вплив фізичних навантажень в повсякденному житті. Все це призводило до того що вона була змушена вживати пігулки від стресу та нервів, від тиску. В сім`ї почались сварки з даного приводу, що вплинуло як на неї так і на чоловіка та дітей. Це все завдало її непоправної моральної травми, душевних страждань, поставило її та її сім`ю у скрутне матеріальне становище, що потягло у погіршенні сну та апетиту, появі головного болю, порушенні життєвого укладу сім`ї, оскільки вона і її сім`я зазнала страждань через пережите
Суд вирішуючи даний спір керується наступним.
Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.
Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом cвого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи діяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 511 ЦК України, у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) або кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.
Страхування - це вид цивільно - правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України) України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 250 грн., на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Суд вважає, що звіт про визначення вартості матеріального збитку,завданого власнику колісного транспортного засобу наданий позивачем цілком відповідає вимогам щодо належного доказу по даній справі і береться судом до уваги в якості доказу при вирішенні питання щодо розміру завданої ДТП матеріальної шкоди.
Як зазначено у п.1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Згідно з п.1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ .
Відповідно до п.1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з п.4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. 
Виходячи з викладеного, звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, складається на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Згідно зі ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає змогу суду дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди завданої в результаті даної ДТП в розмірі 36701,98 грн. підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог відносно відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що факт заподіяння позивачу діями відповідача моральної шкоди встановлений.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Враховуючи конкретні обставини справи, обставини події, тривалість моральних страждань позивача, необхідністю докладення додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, суд приходить до висновку, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі.
Суд виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., що на думку суду є достатнім та співмірним із спричиненою моральною шкодою та стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним.
За даних обставин позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.
Що стосується стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 20000 грн., суд зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зістаттею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2 ЦПК України).
Відповідно достатті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостоюстатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: - копію акту про прийняття - передачу виконаних послуг від 23.09.2025 р.н; - копію квитанції №17 від 24.09.2025 р. на підтвердлження оплати наданої правової допомоги в сумі 20000 грн.; - копію ордеру на надання правової допомоги та копію свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю .
Провівши детальний аналіз вищевикладеного та матеріалів справи, враховуючи складність справи, обсяг і складність виконаної роботи адвокатом, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру та враховуючи обставини даної справи та відповідні спірні правовідносини, суд констатує, що витрати є обгрунтованими та підлягають стягненню з відповідача, що вцілому буде відповідати принципу співмірності та розумності витрат.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 5, 12, 13, 76-82, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 511, 636, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_3 та жителька АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду в сумі - 36701 грн., (тридцять шість тисяч сімсот одну гривню) 98 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_3 та жителька АДРЕСА_4 ) моральну шкоду в сумі - 5000 грн., (п`ять тисяч гривень) 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_3 та жителька АДРЕСА_4 ) судові витрати пов`язанні з наданням професійно правничої допомоги в сумі - 20000 грн., (двадцять тисяч гривень) 00 копійок.
В решті позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.
Повний текст рішення виготовлений 23.02.2026 р.

Суддя        І.Д.Калієвський