Дата документу 04.02.2026 Справа № 333/7251/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/7251/25 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/521/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Книш С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі адвоката Плецької Юлії Вікторівни, на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах зниклого безвісті сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Амур - Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини,

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в особі адвоката Плецької Ю.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах зниклого безвісті сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Амур - Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, в якому просив виключити відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Амур – Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 19.01.2023 за № 39.
У підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції представник ОСОБА_4 – адвокат Руднєва В.С. звернулась до суду з клопотанням про залишення позову без руху, враховуючи відсутність доказів наявності у позивача ОСОБА_1 права звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини. 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року клопотання представника відповідача, адвоката Руднєвої В.С. про залишення позову без руху задоволено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах зниклого безвісті сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Амур - Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах зниклого безвісті сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Амур - Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в особі адвоката Плецької Ю.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2025 по справі № 333/3171/25, провадження № 2-о/333/250/25, оголошено померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який народився в селі Бигир Геокчайського району Азербайджану, місце проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, начальника військового наряду (командира 3-го відділення) 3-го патрульного взводу 1-ої патрульної роти 2-го патрульного батальйону молодшого сержанта військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, померлим (загиблим) під час виконання бойового завдання поблизу пункту Старомайорське Волноваського району Донецької області. Датою смерті вважати – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказує, що представник позивача в судовому засіданні заявляла клопотання про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням у справі № 333/3171/25. Проте, суд першої інстанції дане клопотання не розглянув та перейшов до вирішення клопотань інших учасників процесу, які були заявлені пізніше.
Наголошує на тому, що позивач не подавав позов від імені та в інтересах ОСОБА_3 , відповідно, доводити свій статус як спадкоємця після його смерті для того, щоб звернутись з даним позовом ОСОБА_1 не потрібно. Зазначене свідчить про те, що доводити суду право ОСОБА_1 на підписання позову в інтересах ОСОБА_3 не доцільно. ОСОБА_1 є дієздатною особою, позовна заява підписана від його імені представником - адвокатом Плецькою Ю.В. в межах наданих їй позивачем повноважень згідно договору про надання правничої допомоги, сформованого на його підставі ордеру на надання правничої допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ОСОБА_1 не має жодного посадового становища, зокрема і у даній справі, відповідно, його відображення у тексті позовної заяві недоцільно.
Зауважує, що невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та нормативне обґрунтування позовних вимог не можу бути підставою для неприйняття позовної заяви. У випадку, якщо судом за результатами розгляду справи буде встановлено, що ОСОБА_1 не має права застосовувати приписи ч. 2 ст. 137 Сімейного Кодексу України, наслідком цього має бути відмова у задоволенні позову. Відповідно, підстави для повернення позовної заяви згідно ч. 4 ст. 185 ЦПК України були відсутні.
Від представника ОСОБА_4 - адвоката Руднєвої В.С. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду. Вважає, що у позивача не виникло права на звернення до суду з позовною заявою, оскільки він не є спадкоємцем ОСОБА_3 у розумінні ст. 137 СК України, його права апріорі не могли бути порушені у межах даної справи, що виключало можливість розгляду справи по суті та свідчить про правомірність залишення позовної заяви без розгляду.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що станом на 03.12.2025 року зазначені в ухвалі від 13.11.2025 недоліки позивачем не усунуто, а отже, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач відноситься до кола осіб, визначених ст. 137 Сімейного Кодексу України, які мають право звернення з позовом до суду про оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини. За таких обставин, на підставі ч. 13 ст. 187 ЦПК України, суд виснував, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, оскільки останній не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 13.11.2025.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
По справі встановлено наступне.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 333/7251/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах зниклого безвісті сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Амур - Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2025 року клопотання представника відповідача, адвоката Руднєвої В.С. про залишення позову без руху задоволено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах зниклого безвісті сина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Амур - Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Суд першої інстанції, постановляючи 13 листопада 2025 року ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без руху, зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. За змістом ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано. Як встановлено судом, предметом заявлених вимог є оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини. Статтею 137 Сімейного Кодексу України чітко регламентовано підстави, за яких можливо таке оспорювання батьківства та чітко визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з таким позовом. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем або правонаступником після ОСОБА_3 , а також докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 помер або оголошений в судовому порядку померлим, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку на усунення зазначених недоліків, а саме: надання підтверджуючих документів на право звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.
На виконання вимог ухвали суду від 13 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Плецька Ю.В. направила поштовим зв`язком заяву про усунення недоліків, в якій зазначила, що позивач не подавав позову від імені та в інтересах ОСОБА_3 , відповідно, доводити свій статус як спадкоємця після його смерті для того, щоб звернутись з даним позовом ОСОБА_1 не потрібно. Зазначене свідчить про те, що доводити суду право ОСОБА_1 на підписання позову в інтересах ОСОБА_3 наразі (до вирішення справи № 333/3171/25 за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - померлою) не доцільно. За змістом ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано. Виходячи зі змісту даної норми, жоден із випадків не має місце. Так, ОСОБА_1 є дієздатною особою, позовна заява підписана від його імені представником - адвокатом Плецькою Ю.В., в межах наданих їй позивачем повноважень згідно договору про надання правничої допомоги, сформованого на його підставі ордеру на надання правничої допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ОСОБА_1 не має жодного посадового становища, зокрема у даній справі, відповідно його відображення у тексті позовної заяві недоцільно. Невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та нормативне обґрунтування позовних вимог не може бути підставою для неприйняття позовної заяви. У випадку, якщо судом за результатами розгляду справи буде встановлено, що ОСОБА_1 не має права застосовувати приписи ч. 2 ст. 137 Сімейного Кодексу України, наслідком цього має бути відмова у задоволенні позову. Відповідно, підстави для повернення позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 185 ЦПК України відсутні.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі залишено без розгляду з підстав того, що останній не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 13.11.2025 року.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
У пункті 1 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.
При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з положеннями ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
За вимогами ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Згідно з ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків (ч. 12 ст. 187 ЦПК України).
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 13 ст. 187 ЦПК України).
Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду від 13 листопада 2025 року, не врахував, що позивач не подавав позову від імені та в інтересах ОСОБА_3 . Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
По своїй суті позов про оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, є негативним, в якому позивач стверджує, що певний чоловік не є батьком дитини. В такому разі за допомогою цього позову відбувається захист приватного інтересу позивача.
Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (частина перша статті 137 СК України).
Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (частина друга статті 137 СК України).
Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тлумачення статті 137 СК України, з урахуванням принципів справедливості й розумності свідчить, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини. Перший випадок стосується випадку, коли чоловік подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України). Другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позов відповідно до статті 55 ЦПК України (частина друга статті 137 СК України). Третій випадок оспорювання батьківства стосується випадків, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер. Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України). Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 461/3122/19.
Частиною третьою статті 137 СК України передбачено оспорювання батьківства правонаступником у зв`язку зі смертю особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини та через поважні причини не знала про це. Закон дає право на оспорювання батьківства в цьому випадку спадкоємцям особи (дружині, батькам та дітям). Поважність причин, з яких особа не знала, що вона записана батьком, підлягає доказуванню позивачем (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 року у справі № 161/6079/22).
Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.
Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, тобто він є неналежним позивачем, це є самостійною підставою для відмови в позові. 
Колегія суддів, аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, вважає, що підстави для залишення позовної заяви без розгляду були відсутні, суд першої інстанції помилково застосував до позовної заяви наслідки, встановлені ч. 13 ст. 187 ЦПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала про залишення позовної заяви без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі адвоката Плецької Юлії Вікторівни, задовольнити.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2025 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 16 лютого 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко