ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/3497/25 пров. № А/857/15996/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року (головуюча суддя: Кухар Н.А., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання наказів протиправними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 , 21.02.2025 звернувся з позовом до суду в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 27.12.2024 № 5258 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських БПОП у Львівській області», (п. 1), в тій частині, що стосується позивача; 
- визнати протиправним і скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 05.02.2025 № 72 о/с «Про особовий склад (зокрема п. 1 наказу) в частині звільнення позивача зі служби в поліції» за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції (наказ зі змінами щодо дати звільнення позивача зі служби внесеними наказом ГУНП у Львівській області від 17.02.2025 № 97 о/с «Про особовий склад»);
- у випадку задоволення позову, поновити, з 18.02.2025 позивача на службі в поліції, стягнувши на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;
- рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, в частині поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу з 1 (один) місяць допустити до негайного виконання.
Обґрунтовує позов тим, що до позивача застосовано та реалізовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Передумовою для видачі вказаних наказів було службове розслідування призначене наказом ГУНП у Львівській області з приводу інформування керівництва ГУНП за фактом можливого порушення позивачем службової дисципліни, з приводу подій, що мали місце в ніч на 16.12.2024 (оформлення відносно позивача матеріалів адміністративної практики, перебування у м. Львові у комендантську годину), це і є підстава призначення службового розслідування, та проявлену нещирість під час проведення службового розслідування (це вже одна з засад притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності яка виникла після призначення службового розслідування). За версією викладеною дисциплінарною комісією своїми вчинками, позивач розхитав підвалини державності, викривив уявлення населення про інтереси та ідеали громадянського суспільства на шляху до інтеграції Україну в Європейську спільноту (слово-в-слово з наказу), це оціночне судження відповідача, яке не заслуговує на увагу. В ніч на 16.12.2024 ОСОБА_1 перебував поза службою. Протокол у справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. ст. 254, 255 КУпАП та суперечить загальновідомому принципу правової визначеності.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, позивач покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Відповідачем, 30.05.2025 подано відзив в якому просив апеляційну скаргу відхилити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 16.12.2024 № 5093 призначено службове розслідування у формі письмового провадження за фактом можливих порушень службової дисципліни зі сторони окремих працівників БПОП ГУНП у Львівській області. Проведення службового розслідування доручено дисциплінарній комісії, до службового розслідування залучено оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю Львівського управління ДВБ НП України. На час проведення службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків позивача ОСОБА_1 .
Підставою для проведення службового розслідування стало подання начальника ВБ на підставі рапорту працівника УГІ ГУНП у Львівській області від 16 грудня 2024 року до ГУНП у Львівській області з приводу можливих порушень службової дисципліни зі сторони інспектора взводу № 1 БПОП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 .
Висновком службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни інспектором взводу № 1 БПОП ГУНП у Львівській області майором поліції ОСОБА_1 встановлено, що позивач, будучи зобов`язаним як працівник поліції відповідно пункту 1 ( в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції) та пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», унаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування вимог нормативно-правових актів і доручень МВС України, НП України та ГУНП у Львівській області щодо обов`язку поліцейського за будь- яких обставин, як у робочий, так і в неробочий час, дотримуватись основоположних принципів, які закріплені у вищевказаних законодавчих актах України, 16.12.2024 керував в комендантську годину транспортним засобом марки ««Honda CR-V», н.з. НОМЕР_1 без відповідних дозвільних документів на право керування цим транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі у визначеному законом порядку відмовився, за що відносно останнього винесено постанову ЕНА № 3669887 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та складено адміністративний протокол серії ЕНПРІ № 197421 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім, цього майор поліції ОСОБА_1 , в порушення пункту 13 частини 3 статті 1 та частини 5 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого законом України № 2337-VІІІ, першочергово не повідомив керівництво БПОП ГУНП про обставини події, яка мала місце 16.12.2024 за його участі та під час надання пояснень з метою уникнення дисциплінарної відповідальності проявив нещирість, чим не сприяв дисциплінарній комісії у проведенні службового розслідування.
Такими своїми діями майор поліції ОСОБА_1 грубо порушив службову дисципліну, зокрема вимоги пунктів 3, 4, 6, 11, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, підпунктів 1.1 та 1.8 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», пункту 2.5 Розділу 2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та скоїв вчинок, що дискредитує та підриває авторитет поліції, відтак своїм вчинком поставив під сумнів доцільність свого подальшого проходження служби в органах Національної поліції України, з огляду на що застосовано до майора поліції ОСОБА_1 найсуворіший захід дисциплінарного впливу, передбачений статтею 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII.
ГУНП у Львівській області, 27.12.2024 винесено наказ № 5258 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських БПОП у Львівській області, яким за грубе порушення службової дисципліни, зокрема невиконання вимог пунктів 1 ( в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції) та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 3, 4, 6, 11, 13 частини третьої статті 1 та частини 5 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, підпунктів 1.1, 1.8 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», пункту 2.5 Розділу 2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, на підставі пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, застосовано до інспектора взводу № 1 БПОП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення – звільнення зі служби в поліції. 
ГУНП у Львівській області винесено наказ № 72 о/с «Про особовому складу» яким відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 ( у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України «Про Національну поліцію» звільнено майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.
ГУНП у Львівській області, 17.02.2025 винесено наказ № 97 о/с «Про особовий склад», яким частково змінений наказ ГУНП від 05.02.2025 № 72 о/с в частині дати звільнення з 17 лютого 2025 року.
Позивач вважає такі накази протиправними та звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи факт скоєння дисциплінарного проступку позивачем у період дії воєнного стану, який вимагає, зокрема, від правоохоронних органів особливої пильності та додаткових вимог щодо бездоганної поведінки, що приймаючи рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення (звільнення зі служби в поліції), відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII), у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст. 18 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закон № 580-VIII Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Згідно ст. 11 Дисциплінарний статут, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Законом України від 15.03.2022 № 2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності 01.05.2022, Дисциплінарний статут Національної поліції України доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».
Статтею 26 Дисциплінарного статуту встановлено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях.
Згідно із ч. 5 ст. 26 Дисциплінарного статуту за результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Положення ч. 6 ст. 26 Дисциплінарного статуту передбачають, що службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, днем завершення службового розслідування є день підписання наказу про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності або довідки про відсутність в діях поліцейського дисциплінарного проступку, яка підлягає реєстрації в органі поліції.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що обставини, причини та умови, що зумовили вчинення дисциплінарного проступку, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.09.2022 у справі № 420/4977/20, від 25.11.2022 у справі № 600/1167/22-а, від 23.10.2024 у справі № 380/8781/22.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що за висновком службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни інспектором взводу № 1 БПОП ГУНП у Львівській області майором поліції ОСОБА_1 встановлено, що позивач, будучи зобов`язаним як працівник поліції відповідно пункту 1 ( в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції) та пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», унаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування вимог нормативно-правових актів і доручень МВС України, НП України та ГУНП у Львівській області щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий, так і в неробочий час, дотримуватись основоположних принципів, які закріплені у вищевказаних законодавчих актах України, 16.12.2024 керував в комендантську годину транспортним засобом марки ««Honda CR-V», н.з. НОМЕР_1 без відповідних дозвільних документів на право керування даним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі у визначеному законом порядку відмовився, за що відносно останнього винесено постанову ЕНА № 3669887 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та складено адміністративний протокол серії ЕНПРІ № 197421 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім, цього майор поліції ОСОБА_1 , в порушення пункту 13 частини 3 статті 1 та частини 5 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого законом України № 2337-VІІІ, першочергово не повідомив керівництво БПОП ГУНП про обставини події, яка мала місце 16.12.2024 за його участі та під час надання пояснень з метою уникнення дисциплінарної відповідальності проявив нещирість, чим не сприяв дисциплінарній комісії у проведенні службового розслідування.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що наведені вище обставини, підтверджуються відеозаписами, які додані до матеріалів справи в електронній формі та досліджені судом та згідно яких о 00:08 16.12.2024 транспортний засіб марки «Honda CR-V», чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи поворот праворуч при зміні напрямку руху в сторону вул. Городоцькій, не ввімкнув сигнал світлового покажчика повороту, на вимогу поліцейських транспортний засіб марки «Honda CR-V» був зупинений, з вищевказаного транспортного засобу, з переднього водійського сидіння, виходить чоловік та підходить до службового автомобіля поліцейських УПП. Надалі, поліцейський пропонує водію надати документи, водій повідомляє поліцейському, що за кермом перебувала жінка. У подальшому, поліцейський УПП пропонує водію надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У цей час, з вищевказаного транспортного засобу виходить жінка та надає документи посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на що поліцейський повідомляє вищевказаній жінці: «Мені ваші документи не потрібні», на що чоловік (який не представляється), повідомляє: «Хлопці, я вам зараз об`ясню ситуацію, жінка сиділа за кермом», на що поліцейський: «Ми ж бачили хто і звідки виходив, так чому Ви вийшли з сидіння водія», на що останній продовжує переконувати, що він не сидів за кермом автомобіля, на що поліцейський знову ж таки повторює останньому, що він виходив з переднього сидіння водія, на що чоловік відповідає: «Ну шо ви начинаєте, хлопці, що будемо сваритись з вами, хлопці дивіться, я працював в університеті внутрішніх справ, на кафедрі фізо», на що поліцейський говорить: «Ви ОСОБА_1 ?», останній відповідає: «Так, працюю там де і працював». Надалі, о 00:13 16.12.2024 ОСОБА_1 повідомляє: «Хлопці, полюдське, жінка сиділа за кермом, я сидів збоку», на що поліцейський знову повторює що чекає на документи, однак ОСОБА_1 відповідає: «Які документи, я сидів збоку, я за керма не виходив, дружина сиділа за кермом, реально не сидів, я виходив з правої сторони, хлопці ну в чому проблема, документи давати я не хочу, я з боку сидів!». В подальшому, поліцейський УПП повідомляє причину зупинки ОСОБА_1 та вимагає щоб останній надав посвідчення водія, на що він відповідає: «Дружина сиділа на кермом, чого я маю їх надавати, хлопці, я сидів збоку, з правої сторони, сиділа моя дружина за кермом, яка проблема, в чому? Ми їдемо з дня народження, в чому проблема хлопці, я щось вас не розумію». Надалі, поліцейський УПП повідомляє ОСОБА_1 : «Ви маєте ознаки сп`яніння, їздите за кермом, ще й рахуєтесь працівником поліції!». У подальшому, о 00:16, ОСОБА_1 сідає на переднє пасажирське крісло, де на передньому водійському сидінні перебуває його дружина. Через хвилину, о 00:17 ОСОБА_1 виходить з вищевказаного транспортного засобу та прямує в напрямку вул. Городоцької, в цей час, його дружина перебуваючи на кермом транспортного засобу, починає рух, в напрямку вул. Городоцької. В подальшому, ОСОБА_1 продовжує слідувати в напрямку Городоцької, на що поліцейський повідомляє йому, що якщо він продовжить рух він буде затриманий, на що останній не реагує та продовжує рух. В цей час о 00:17:47 до ОСОБА_1 та поліцейського підходить його напарник та разом не даючи останньому піти, супроводжують до службового автомобіля та повідомляють йому, що б він знаходився біля службового автомобіля і нікуди не йшов, в протилежному випадку будуть застосовуватись спеціальні засоби, на що ОСОБА_1 відповідає: «Хлопці в чому причина, дивіться я їхав збоку, з дружиною з дня народження, дружина в мене сиділа за кермом, в чому є причина, я щось вас не розумію, на підвищеному тоні, я не керував транспортним засобом, я збоку сидів, я не їхав за кермом, дружина моя їхала, я не виходив за керма, чому ви мене затримали, я йшов по дорозі, ви мене зупинили і пред`являєте якісь претензії, хлопці я вас щось взагалі не розумію!». В подальшому, встановлено, що о 00:25 16.12.2024 поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, на що він відповідає: «Я не буду проходити». На запитання: «Чи відмовляєтесь пройти огляд?», відповідає: «Так, так». Надалі, поліцейський УПП пропонує пройти огляд у медичному закладі, що ОСОБА_1 відповідає: «Добре, добре, ви мене зупинили, я на машині не їхав». Поліцейський ще раз пропонує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що ОСОБА_1 , відповідає: «Я не буду проходити, я відмовляюсь». Поліцейський роз`яснює, що факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є також порушенням та повідомляє, що відносно ОСОБА_1 буде складено постанову за ч. 2 ст. 122 та адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В подальшому, о 00:50 16.12.2024 поліцейський УПП повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього складено постанову за ч. 2 ст. 122 та адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з яким він не погодився, в ході ознайомлення з матеріалами пояснення надавати відмовився та підписувати будь-які документи відмовився.
Отже, зібраними по справі доказами та висновком службового розслідування, підтверджено вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. У свою чергу, позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що п. 1 наказу Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Тобто, обов`язок дотримуватися професійно-етичних вимог, правил поведінки поліцейських, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування.
Таким чином, порушення ОСОБА_1 правил етичної поведінки поліцейських, підриває, як авторитет самого поліцейського, органів поліції, так і держави в цілому.
Крім цього, позивач, всупереч пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від виконання законних вимог поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння, що безумовно, принижує високе звання поліцейського, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Щодо покликання позивача на постанову Франківського районного суду м. Львова від 12.01.2026 у справі № 465/10293/24, згідно якої закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строку притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, з огляду на таке.
Так, надаючи оцінку аргументам позивача про необґрунтованість оскаржуваних наказів відповідача, з огляду на відсутність судових рішень, яким би підтверджувались обставини, що ставляться йому в провину, суд апеляційної інстанції зазначає, що хоча вказані накази і винесені на підставі відомостей службового розслідування, встановлені під час складення на позивача адміністративного протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак ґрунтується на самостійних правових підставах та висновках.
У свою чергу, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутності складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку. Крім того, слід зазначити, що відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності позивача не спростовує наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосовувати такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції. 
Отже, у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини особи у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 130 КУпАП, у свою чергу, суд апеляційної інстанції надає правову оцінку обставинам лише наявності або відсутності вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 800/531/17, від 12.02.2019 у справі № 9901/711/18, у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 1.380.2019.000121.
Щодо покликання позивача в апеляційній скарзі, що позивач понад 25 років займається контактними видами єдиноборств, являється Заслуженим майстром спорту України та відповідно за весь цей час позивач неодноразово, як отримував, так і завдавав тілесні ушкодження, та саме з хворобливим станом позивача, отримання ним, напередодні зупинення транспортного засобу поліцією, тілесних ушкоджень позивач і пов`язує відмову пройти огляд на стан сп`яніння, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги. Оскільки жодних доказів, які б підтверджували причинно-наслідкових зв`язок з хворобливим станом ОСОБА_1 та відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння позивачем не подано.
Щодо покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що «проміжною» ланкою між застосуванням стягнення і звільненням, так би мовити правильним алгоритмом є внесення керівником підрозділу поліції особливого призначення подання про застосування дисциплінарного стягнення, оскільки наявність такого, з урахуванням особливостей проходження служби та підпорядкування батальйонів прямо передбачено у відомчих наказах, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, з огляду на таке.
Так, згідно п. 13 розділу VІ Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 04.12.2017 № 987, до обов`язків керівників (командирів) підрозділів належить порушення клопотань перед керівництвом Територіального органу про заохочення поліцейських, працівників підрозділів, у тому числі про нагородження державними нагородами, присвоєння поліцейським спеціальних звань поліції та рангів держслужбовцям, а також щодо накладення на них дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни.
Разом з тим, пунктом 15 ст. 15, п. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку. 
У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, оскільки Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом від 15.03.2018 № 2337-VIII, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування і оскарження та в ієрархії нормативно правових-актів має вищу юридичну сили в порівнянні з Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 04.12.2017 № 987, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме Дисциплінарний статут, який визначає, зокрема порядок застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських.
З огляду на викладене, покликання позивача щодо відсутності подання керівника підрозділу є безпідставними та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних наказів.
Отже, за встановлених судом апеляційної інстанції обставин в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 який проходив службу в поліції на посаді інспектора взводу № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП у Львівській області не дотримався службової дисципліни, яка базується на високій свідомості та зобов`язує поліцейського дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів Національної поліції, дотримуватися норм професійної та службової етики, що виразилося у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та у подальшому у відмові від проходження медичного огляду, що підтверджується наявними у справі відеодоказами.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки службове розслідування проведено відповідачем на підставі та в межах повноважень, у відповідності до норм законодавства, а оскаржувані накази прийняті відповідачем на підставі та з дотриманням вимог Закону № 580-VIII та Дисциплінарного статуту, а тому правові підстави для їх скасування відсутні. 
Крім цього, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваних наказів, відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог, щодо поновлення на посаді та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, оскільки такі є похідними від правомірного винесення цих наказів.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року у справі № 380/3497/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська