ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3579/25
Провадження № 2/362/692/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2026 року
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
Головуючої судді Мартинцової І.О.,
з участю секретаря Жеребко Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Василькові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,-
в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просив встановити факт його проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 січня 2024 року по день смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з листопада 1990 року він проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . Проживали без реєстрації шлюбу як подружжя, спільних дітей не мали. За час спільного проживання побудували гараж, погреб, перекрили дах, зробити ремонт у будинку, купили необхідні меблі, встановили паркан, посадили та виростили фруктовий сад, займалися бджільництвом. Окрім того придбали автомобіль ЗАЗ 110307, сірого кольору днз НОМЕР_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Заявник займався організацією та оплатою витрат на поховання. 
У ОСОБА_3 не було родичів, окрім троюрідного брата ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі.
19 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача – адвокат Дубчак Ю.Є. підтримали позовну заяву та просили її задовольнити із мотивів викладених у позові. Адвокат Дубчак Ю.Є. зазначав, що факт спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується сукупністю наявних у справі письмових доказів, а саме: копією технічного паспорта, з якого вбачається, що будинок має один вхід, одну кухню, що свідчить про те, що особи спільно ним користувались; копії квитанцій про оплату комунальних послуг, довідкою старостинського округу про місце проживання позивача, витягом із реєстру територіальної громади, довідкою про участь у похованні, фотокартками, на яких заявник зображений із ОСОБА_3 в різний період часу. Окрім того, факт спільного проживання підтверджується поясненнями свідків та сторін у справі. 
У судовому засіданні 05.11.2025 відповідач заперечував проти позову, вказуючи що його тітка (двоюрідна сестра його батька) проживала в одному будинку із позивачем. Точного часу коли він не пам`ятає, але проживати стали разом після смерті першого чоловіка ОСОБА_3 . Стверджує, що хоч вони і проживали разом, однак спільного господарства не вели, жили кожен за свій бюджет. ОСОБА_3 мала велику заборгованість за газ, коли газопостачання відключили - позивач відмовлявся сплачувати заборгованість. Автомобілем користувався виключно позивач, йому цей автомобіль купив син. Пасікою теж він займався. Однак ніякого ремонту, чи речей в будинок не купував. Тітчині речі прала дружина відповідача ОСОБА_2 . 
У судовому засіданні 02.12.2025 представник відповідача проти позову заперечував, та пояснив суду, що хоч позивач і проживав в одному будинку із ОСОБА_3 , однак у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що між ними були взаємовідносини подружжя, що вони вели спільний побут, купували речі, робили ремонт, разом проводили дозвілля та відпочинок, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Твердження позивача щодо спільного будівництва господарських споруд біля будинку спростовуються даними технічного паспорта, в якому зазначені роки будівництва. Твердження про ведення спільного господарства, ремонту, спільного побуту не підтверджені жодним належним доказом.
Окремим доказом того, що позивач із ОСОБА_3 хоч і проживали разом, однак не мали відносин притаманних подружжю, не мали спільного побуту є відеозапис фрагменту телевізійного проекту «Жди меня Україна», в якому стверджується, що позивач шість разів писав листи до телевізійної компанії «Інтер» з метою віднайти та поєднати своє життя із давнішньою коханою жінкою ОСОБА_4 , з якою він познайомився в молоді роки. Це стало предметом публічного зізнання позивача у коханні 14 лютого 2022 року, тобто під час спільного проживання позивача із ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність відносин притаманних подружжю між ними. Окрім того, із відео вбачається відсутність спільного побуту між позивачем та ОСОБА_3 , оскільки обстановка в приміщенні свідчить про те, що позивач проживає один, на стіні лише його фотокартки та фотокартки його близьких родичів, речі домашнього вжитку на одну особу.
Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, покази свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, встановив таке.
ОСОБА_1 з 21.04.2001 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 04.12.2024 (а.с.16).
Зазначений будинок на праві власності належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27 травня 1996 року (а.с.25).
Відповідно до технічного паспорту на будинок за адресою АДРЕСА_1 будинок має загальну площу 67,4 кв.м., має один вхід та складається із чотирьох жилих кімнат, кухні та коридору.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (а.с.24).
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу від 07 липня 2025 року (а.с.93-94) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвали шлюб 10 січня 1980 року.
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 07 липня 2025 року (а.с.91) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до довідки Ксаверівсько-Пінчуківського старостинського округу Гребінківської селищної ради №9/03-13-24 від 19 травня 2025 року разом із ОСОБА_3 проживав її цивільний чоловік ОСОБА_1 , який допомагав вести спільне господарство, обробляти присадибну ділянку, доглядати за житловим будинком. Після смерті чоловік поховав дружину за власні кошти, займався організацією похорону. 
Допитаний у судовому засіданні 02.10.2025 свідок ОСОБА_7 пояснив, що він проживає у селі Пінчуки з народження. Орієнтовно тридцять років вже знайомий із позивачем ОСОБА_1 часто бував у нього на подвір`ї і знає що позивач проживав із його однокласницею ОСОБА_3 в будинок він до них не заходив. На свята теж. І він і позивач тримали пасіки, займались бджільництвом. З цього приводу вони і спілкувались. Він рахує, що позивач проживав із ОСОБА_3 однією сім`єю. 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що приблизно з 2000 року проживає з дружиною у с. Пінчуки. Познайомився із позивачем коли ходив по молоко до ОСОБА_3 . Він із позивачем заприятелював, а їх дружини теж приятелювали. Неодноразово бував у них вдома, на свята. Сиділи разом за столом. Позивач називав ОСОБА_3 дружиною. Потім, коли ОСОБА_3 захворіла – ОСОБА_1 доглядав її, купував їй молоко.
Допитаний у судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що він є родичем померлої ОСОБА_3 . Стверджує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було відносин притаманних подружжю. ОСОБА_2 постійно із дружиною купували ліки, продукти, відвідували тітку. ОСОБА_1 ніколи не купував нічого в будинок, ніколи не робив ремонт, гвоздя не забив. Тітка за свої гроші знайшла майстрів, поставила забор. Він не пам`ятає точно коли це було. Позивач жив у тітки, вона його забрала із стройки, так він у неї і жив. В нього своя кімната окрема була. За газ за життя тітки платити відмовлявся. 
Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та оцінка суду.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Аналізуючи зазначені норми, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надав до суду передбачених статтями 77, 78 ЦПК України належних та допустимих доказів його проживання однією сім`єю із померлою ОСОБА_3 як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 по день смерті останньої.
Суд не приймає до уваги такі письмові докази, як квитанції про оплату житлових послуг (а.с.32-40) оскільки усі ці послуги оплачувались вже після смерті ОСОБА_3 , а тому не містять інформації щодо предмету доказування у справі.
Суд також критично відноситься до такого письмового доказу, як довідка Ксаверівсько-Пінчуківського старостинського округу Гребінківської селищної ради №9/03-13-24 від 19 травня 2025 року (а.с.130), оскільки у даній справі сторони не заперечують саме факту проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 . Встановлення інших обставин, які зазначені у довідці, а саме те що позивач допомагав по господарству, допомагав обробляти присадибну ділянку не відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування, та не можуть бути покладені в основу рішення. 
Показання свідків беззаперечно не підтверджують спільного побуту між позивачем та ОСОБА_3 .
Більше того, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16 (провадження№ 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16 (провадження № 61-44641св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16 (провадження № 61-42601св18), від18 жовтня 2023 року у справі№ 201/11673/20 (провадження № 61-10383св23), що застосовуються судом з метою виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Надані позивачем письмові докази, а саме: фотознімки (переважно там де ОСОБА_3 зображена сама, або у компанії різних осіб, дітей) не можуть бути підтвердженням ведення спільного господарства та наявності прав та обов`язків притаманних подружжю.
Натомість відеозапис фрагменту телепроекту «Жди меня Україна», досліджений у судовому засіданні, свідчить про відсутність у позивача та ОСОБА_9 відносин притаманних подружжю.
Отже усі пояснення, письмові докази, відеозапис фрагменту телепроекту, показання свідків в сукупності та окремо не містять достовірних відомостей про те, що протягом заявленого періоду до дня смерті ОСОБА_3 позивач проживав з нею однією сім`єю як чоловік та жінка за адресою: АДРЕСА_1 , що вони мали взаємні права та обов`язки, опікувались один одним, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та здійснювали спільні витрати.
Доказів на підтвердження джерел формування спільного з померлою бюджету та здійснення спільних витрат, зокрема, на утримання будинку, його ремонт, оплату житлово-комунальних витрат, придбання меблів, побутової техніки, предметів домашнього вжитку, здійснення витрат на лікування, відпочинок тощо позивачем суду не надано.
Отже, позивач не довів належними та достовірними доказами наявність спільного проживання однією сім`єю як подружжя з померлою ОСОБА_3 , а тому у позові слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 142, 178, 247, 206, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.03.2026.

Суддя Мартинцова І.О.