справа № 991/13062/25
провадження № 11-сс/991/78/26
слідчий суддя:  ОСОБА_1 
доповідач: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 року          місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
за участі: 
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , 
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
підозрюваної ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), 
прокурора ОСОБА_9 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 25.12.2025 р. про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 42020160000000766 від 02.09.2020 р. відносно:

ОСОБА_8 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , 

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 384 КК України, - 

в с т а н о в и л а:

07.01.2026 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 - захисника підозрюваної ОСОБА_8 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 25.12.2025 р. (т. 4 а.с. 52-84).
Враховуючи, що у вказаній апеляційній скарзі порушувалось питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, ухвалою судді-доповідача від 07.01.2026 р. клопотання захисника призначено до розгляду в судовому засіданні (т. 4 а.с. 86). 
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 05.02.2026 р. клопотання захисника ОСОБА_6 задоволено та поновлено йому строк на апеляційне оскарження (т. 4 а.с. 122-123).

1.Короткий зміст оскаржуваної ухвали та апеляційної скарги. 

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання детектива НАБУ ОСОБА_10 , погоджене з прокурором САП ОСОБА_11 , та обрано ОСОБА_8 , підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 191, ч. 1 ст. 384 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також визначено, що після затримання останньої не пізніше як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід підлягає розгляду слідчим суддею, судом за її участю у встановленому законом порядку.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання. Наголошує на необґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, оскільки наданий стороною обвинувачення висновок судової оціночно-будівельної експертизи від 24.11.2021 р. є недопустимим доказом, адже у ньому для порівняння бралися об`єкти, які не співставні за своїми характеристиками з реальним об`єктом оцінки. Підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, також є необґрунтованою, оскільки надання нею як оцінювачем звітів є основним видом її підприємницької діяльності, тобто стосується звичайних процедур оцінювання при здійсненні виконавчого провадження. Натомість, у даному провадженні жодний доказ не свідчить про участь ОСОБА_8 у змові з іншими особами у заволодінні державним майном.
Щодо оголошення ОСОБА_8 в міжнародний розшук, то остання дійсно перебуває за кордоном та викликалась повістками до детектива НАБУ, втім на вказані повістки повідомляла про неможливість повернутись на територію України через побоювання за своє життя внаслідок частих ракетних обстрілів, а також про неможливість залишити неповнолітню доньку без догляду дорослих в іншій країні. ОСОБА_8 весь цей час перебуває на зв`язку із детективами та згодна брати участь у процесуальних (слідчих) діях в режимі відеоконференції, та за першої можливості прибути особисто. Відтак, оголошувати її в міжнародний розшук не було потреби, адже вона не переховується, а її місцезнаходження відоме органу досудового розслідування, з яким вона підтримує постійну комунікацію.
Окремо наголошує на відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. 

2.Узагальнений виклад позицій учасників апеляційного провадження.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Додатково наголосив на відсутності обґрунтованої підозри та відсутності у ОСОБА_8 статусу підозрюваної, оскільки сторона обвинувачення, будучи обізнаною про те, що вона проживає у Люксембурзі, формально підійшла до направлення їй повідомлення про підозру, та наполягав на скасуванні оскаржуваної ухвали. 
Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та просив її задовольнити. Наголосив на відсутності підстав для перебування ОСОБА_8 в статусі підозрюваної, оскільки у 2022 році вона виїхала за межі України та отримала захист в Люксембурзі, що є відомим фактом для сторони обвинувачення. Відтак, ОСОБА_8 повідомлено про підозру всупереч встановленому КПК України порядку. 
Підозрювана ОСОБА_8 , яка брала участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, підтримала позицію своїх захисників. Додатково зазначила, що проводила незалежну оцінку майна ДП «Чоразморшлях» на підставі своїх повноважень оцінювача та наданих документів. При цьому, надана нею оцінка визначала лише стартову ціну для розміщення нерухомості на аукціоні, а фінальною вартістю мала бути ціна, запропонована переможцем. 
Прокурор ОСОБА_9 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та зазначив, що ОСОБА_8 набула статусу підозрюваної, оскільки їй вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України, зокрема його направлено за всіма відомими стороні обвинувачення адресами її реєстрації та проживання. Неперебування ОСОБА_8 на консульському обліку є підтвердженням неможливості встановлення її місця проживання за кордоном. Крім того, слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість повідомленої підозри та наявність ризиків. 

3.Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваного рішення.

За змістом клопотання про обрання запобіжного заходу, яке було предметом розгляду слідчого судді, детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування, а прокурорами САП - процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42020160000000766, зокрема за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 384 КК України.
За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_12 у період з травня по грудень 2019 року, будучи в.о. начальника ДП «Чоразморшлях», розуміючи, що підприємство готується до приватизації, про що вже були прийняті відповідні рішення Фонду державного майна України та Міністерства інфраструктури України, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, вирішив протиправно обернути на свою користь чуже майно - а саме, майновий комплекс Головної бази технічного обслуговування флоту, розташованої у смт. Олександрівка, м. Чорноморськ, Одеська обл., який є державною власністю і належить ДП «Чоразморшлях» на праві господарського відання. При цьому, знаючи про наявність виконавчого провадження про стягнення з ДП «Чоразморшлях» коштів на користь фізичних і юридичних осіб на загальну суму 37 737 221,10 грн., розуміючи, що відчуження державного майна, належного ДП «Чоразморшлях» на праві господарського відання, без погодження з органом управління та ФДМУ неможливе, розробив злочинний план, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом примусового відчуження майна органами виконавчої служби на користь заздалегідь визначених осіб за заниженою вартістю. 
Розуміючи, що реалізувати злочинний план самостійно неможливо, ОСОБА_12 залучив до злочинної діяльності як виконавця ОСОБА_13 , як пособника ОСОБА_8 , яка раніше оцінювала майно ДП «Чоразморшлях», як співорганізатора ОСОБА_14 , який був зацікавлений у незаконному набутті державного майна за заниженою вартістю. Роль ОСОБА_14 у досягненні спільної злочинної мети полягала у забезпеченні фінансування злочину, створенні товариства з обмеженою відповідальністю, до статутного фонду якого буде передано нерухоме майно, придбане ОСОБА_13 на торгах, а саме ТОВ «Чорномор-Бризбуд». Роль ОСОБА_13 полягала у забезпеченні придбання на торгах майнового комплексу за заниженою вартістю шляхом спотворення результатів торгів, не допустивши перемоги у торгах непідконтрольного учасника, реєстрації майна на своє ім`я та його подальшій передачі до статутного капіталу товариства, створеного ОСОБА_14 . У свою чергу, ОСОБА_8 як пособник, будучи директором та оцінювачем ТОВ «Інвестиційно-Консалтингове Бюро «Тріада», видала завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна ДП «Чоразморшлях» із визначенням істотно заниженої вартості - 6 455 494,74 грн., для надання органу, що здійснює виконавче провадження. Натомість, згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 24.11.2021 р., ринкова вартість відповідного об`єкта становить 59 717 000 грн.
Реалізуючи зазначене, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 як організатори злочину, особистими діями та діями залучених до злочину виконавців забезпечили придбання нерухомого майна ДП «Чоразморшлях» за заниженою вартістю на електронних торгах.
Таким чином, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_8 , будучи директором та оцінювачем ТОВ «Інвестиційно-Консалтингове Бюро «Тріада», усвідомлюючи реальну ринкову вартість об`єкта - державного майна, належного ДП «Чоразморшлях» на праві господарського відання, та його унікальне розташування у першій лінії берегової смуги морського порту, умисно склала та подала завідомо неправдивий звіт про оцінку, в якому визначила вартість майна у розмірі 6 455 494,74 грн., що більш ніж у дев`ять разів менше від його фактичної ринкової вартості, яка згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 24.11.2021 р. становила 59 717 000 грн.
За результатом дослідження наданих сторонами доказів слідчий суддя погодився з доводами клопотання щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих їй злочинів за обставин, викладених у клопотанні. При цьому, повідомлення про підозру вручене ОСОБА_8 у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.
Також, слідчий суддя погодився з доводами клопотання щодо існування ризиків, визначених п. п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, приховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконно вплинути на учасників у цьому провадженні. При цьому, дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику продовження вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень та вчинення іншого кримінального правопорушення. 
Крім того, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважав доведеним оголошення ОСОБА_8 в міжнародний розшук, як обставини, яка обумовлює розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваної.

4. Мотиви суду.
4.1. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність обґрунтованої підозри.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.
Жоден із заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі і застосування запобіжного заходу, не може застосовуватися без доведення обґрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення. Оцінка критерію обґрунтованості підозри здійснюється слідчим суддею, судом в ході розгляду відповідного клопотання слідчого.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, а отже в оцінці цього питання кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням сталої практики ЄСПЛ, про що прямо вказує ч. 5 ст. 9 КПК України. 
Так, у своїх рішеннях під обґрунтованою підозрою ЄСПЛ розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах провадження для обмеження прав осіб. 
Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. На початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих стороною обвинувачення доказів тих самих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Проаналізувавши зміст повідомлення про підозру та матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що описана у повідомленні про підозру фабула кримінальних правопорушень у сукупності з наданими матеріалами досудового розслідування вказує на наявність вагомих доказів, які об`єктивно пов`язують підозрювану ОСОБА_8 з інкримінованими кримінальними правопорушеннями, і такі докази є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування щодо неї та застосування заходів забезпечення провадження.
З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки слідчим суддею повно та всебічно досліджено наявні в матеріалах клопотання докази та зроблено висновок, що у своїй сукупності вони свідчать про наявність достатніх підстав для повідомлення про підозру та її обґрунтованість, а у відповідному розділі оскаржуваної ухвали наведено перелік відповідних доказів та на достатньому рівні розкрито їх зміст (т. 4 а.с. 42-44). Дослідивши наведені матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що зібрані докази є достатніми для переконання в тому, що ОСОБА_8 могла вчинити кримінальні правопорушення, щодо яких їй повідомлено про підозру, а зібрані слідством докази на цьому етапі з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують її з обставинами, викладеними у повідомленні про підозру, та свідчать про наявність ознак відповідних злочинів. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що підозра, повідомлена ОСОБА_8 , не підтверджує спільний умисел останньої з іншими підозрюваними на заволодіння виробничим будинком з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 3026 кв.м, вартістю 59 717 000 грн., який є державною власністю і належить ДП «Чоразморшлях» на праві господарського відання, натомість ґрунтується на припущеннях сторони обвинувачення, колегія суддів зазначає, що обставини заволодіння службовими особами державним майном, що спричинило тяжкі наслідки у виді вибуття із власності держави зазначеної будівлі ринковою вартістю 59 717 000 грн., і становлять предмет розслідування у даному провадженні. При цьому, з матеріалів клопотання вбачається необхідність подальшого розслідування щодо участі ОСОБА_8 у реалізації злочинного механізму із заволодіння вищевказаним державним майном, оскільки саме вона склала та подала ймовірно неправдивий звіт про оцінку майна ДП «Чоразморшлях», в якому визначила його вартість у розмірі 6 455 494,74 грн., що більш ніж у дев`ять разів менше від його фактичної ринкової вартості, яка згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 24.11.2021 р. становила 59 717 000 грн.
Вищенаведене об`єктивно пов`язує ОСОБА_8 із досліджуваними обставинами, оскільки вона ймовірно діяла спільно з іншими особами, причетність яких до вчинення зазначених вище кримінальних правопорушень також розслідується у даному провадженні.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника про те, що повідомлення про підозру ґрунтується на хибному, а відтак, недопустимому доказі - висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 24.11.2021 р., колегія суддів зауважує, що на даному етапі розслідування суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності чи достовірності, а лише зобов`язаний на підставі оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення злочину є ймовірною та за встановлених обставин достатньою для подальшого розслідування з метою висунення обвинувачення або спростування підозри.
У даному випадку, доводи сторони захисту не свідчать про очевидну недопустимість доказів, на які міститься посилання в апеляційній скарзі, а отже, остаточна їх оцінка може бути надана лише під час розгляду кримінального провадження по суті.
Колегія суддів також зазначає, що викладення змісту підозри, правової кваліфікації кримінального правопорушення та стислого викладу обставин кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями органу досудового розслідування. Кваліфікація певного кримінального правопорушення не є статичною, це динамічний процес, який розпочинається з попередньо правової кваліфікації і яка у подальшому може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. 
Відтак, наведені в апеляційній скарзі доводи захисту щодо відсутності у повідомленні про підозру посилання на певні обставини, які підлягають доказуванню, та інші подібні аргументи можуть бути предметом перевірки з наданням їм відповідної оцінки під час подальшого досудового розслідування. До того ж, згідно з положеннями ст. 279 КПК України, прокурор у випадку виникнення підстав вправі повідомити особу про нову підозру або ж змінити раніше повідомлену підозру. Таким чином, на момент повідомлення особі про підозру не є необхідним встановлення усіх елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування фактично і здійснюється з тією метою, аби встановити всі елементи відповідного складу злочину, а також всі його кваліфікуючі ознаки.
Враховуючи викладене та зважаючи, що за результатом апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_8 до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких їй повідомлено про підозру, підстави вважати, що повідомлення про підозру є необґрунтованим - відсутні.

4.2. Щодо доводів апеляційної скарги про ненабуття ОСОБА_8 статусу підозрюваної та незаконне оголошення її у міжнародний розшук.

Як вже зазналося вище, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі наголошує, що ОСОБА_8 не набула статусу особи, якій повідомлено про підозру, оскільки сторона обвинувачення, незважаючи на обізнаність про її місце проживання за кордоном, не використала всі можливості, передбачені КПК України, щодо здійснення належного вручення їй повідомлення про підозру. 
З такими доводами колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.
Згідно зі ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених КПК України, у порядку, передбаченому главою 11 КПК України, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Відповідно до ч .2 ст. 135 КПК України, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
З наведеного, з урахуванням положень ст. 278 КПК України, вбачається, що на слідчого, прокурора покладається обов`язок вручити підозрюваному письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику у провадженні (ст. 135 КПК України) - в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
19.11.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 384 КК України (т. 1 а.с. 58-78).
При цьому, у матеріалах провадження наявні докази спроби органу досудового розслідування здійснити особисте вручення повідомлення про підозру, оскільки здійснено виїзд за останнім відомим місцем проживання та реєстрації ОСОБА_8 у с. Фонтанка Одеської області, однак вдома її не було. У зв`язку з відсутністю ОСОБА_8 за місцем проживання, 19.11.2025 року письмове повідомлення про підозру вручено її рідній сестрі - ОСОБА_15 , яка проживає за тією ж адресою, для передачі його ОСОБА_8 . Також, з огляду на те, що ОСОБА_8 є керівником ТОВ «ІБК» Тріада», за адресою фактичного місця знаходження офісу детективами здійснено виїзд та виявлено племінницю ОСОБА_8 - ОСОБА_16 , якій надано примірник підозри з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки для передачі ОСОБА_8 , що підтверджується допитом ОСОБА_16 . Крім того, детективи вчинили ряд інших дій, направлених на вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, зокрема: 1) засобами поштового зв`язку направили письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки на юридичну та фактичну адресу ТОВ «ІБК» Тріада», 2) вручили представнику КП «Надія», яке є виконавцем послуг централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами на території Фонтанської сільради Одеської області, у віданні якого перебуває будинок за місцем реєстрації ОСОБА_8 , 3) засобами поштового зв`язку направили письмове повідомлення про підозру на адресу реєстрації та проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , 4) відскановані примірники письмового повідомлення про підозру з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки направлено на електронну скриньку ОСОБА_8 « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та на її мобільний телефон за допомогою додатків «WhatsApp», «Telegram», «Viber» (т. 1 а.с. 58-78). 
В апеляційній скарзі не стверджується про необізнаність ОСОБА_8 щодо направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання в Україні письмового повідомлення про підозру, а також щодо вручення його житлово-експлуатаційній організації за місцем її проживання, як і не стверджується про те, що вона не розуміє змісту пред`явленої підозри або своїх процесуальних прав. 
Натомість, захист посилається на те, що постійне місце проживання ОСОБА_8 знаходиться на території Великого Герцогства Люксембург, де вона отримала тимчасовий захист, про що достовірно обізнана сторона обвинувачення. 
Як вбачається з матеріалів провадження, станом на 19.11.2025 року ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Жодних відомостей про її зняття з місця реєстрації за вказаною адресою у матеріалах справи немає. Зазначені обставини стороною захисту також не спростовано. Отже, на день складання повідомлення про підозру (19.11.2025 року) у сторони обвинувачення була наявна інформація про те, що єдиним зареєстрованим та фактичним місцем проживання ОСОБА_8 була саме вищевказана адреса, а тому підстав для надсилання їй повідомлення про підозру у відповідності до ч. 7 ст. 135 КПК України не було.
Під час апеляційного розгляду сторонами провадження не заперечувалось, що ОСОБА_8 14.11.2025 року перетнула державний кордон України в пункті пропуску «Маяки-Удобне» в напрямку Республіки Молдова. Відомості щодо її повернення на територію України відсутні. 
При цьому, згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», п. 4 розділу II Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, п. 179.3 Податкового кодексу України, п. 2 Порядку видачі довідки про сплату податку на доходи фізичних осіб платником податку - резидентом, у випадку зміни місця проживання у зв`язку з виїздом за кордон особа має виконати певні обов`язки та здійснити певні дії, необхідні для зміни свого місця проживання, а саме: зняття з реєстрації місця проживання; внесення відомостей до паспорта громадянина України для виїзду за кордон в частині, що стосується оформлення виїзду на постійне проживання за кордон; подання довідки про реєстрацію місця проживання; подання декларації про майновий стан і доходи до органу державної фіскальної служби. 
Без проходження вказаних процедур автоматична зміна статусу особи не відбувається, і вона продовжує вважатися такою, що має постійне місце проживання в Україні.
Згідно з отриманою від МЗС України інформації, за даними Відомчої інформаційної системи МЗС України факт перебування на тимчасовому/постійному консульському обліку у закордонних дипломатичних установах України громадянки України ОСОБА_8 не підтверджено.
При цьому, у відповідності до п. п. 2 п. 2 Порядку ведення обліку громадян України, які проживають за межами України, затвердженому постановою КМУ № 85 від 29.01.2020 р., консульський облік - це вчинення уповноваженими посадовими особами закордонних дипломатичних установ України комплексу дій з реєстрації інформації про місце проживання або перебування громадянина України на території іноземної держави шляхом внесення даних до відомчої інформаційної системи МЗС. 
Отже, для визнання особи такою, що проживає за кордоном, вона повинна вчинити низку вищевказаних дій. 
Факт виїзду ОСОБА_8 за межі України та її перебування у Люксембурзі не спростовує того, що на момент здійснення повідомлення про підозру вона у розумінні ч. 2 ст. 135 КПК України вважалася тимчасово відсутньою за місцем реєстрації на території України за вказаною вище адресою, за якою з ОСОБА_8 згідно з вимогами законодавства можна вести офіційне листування та здійснювати інші комунікації. 
Відтак, за відсутності офіційної інформації щодо іншого місця проживання ОСОБА_8 , в тому числі і за кордоном, з урахуванням невстановлення її місцезнаходження на момент складання повідомлення про підозру, ОСОБА_8 вважається тимчасово відсутньою за місцем своєї реєстрації та проживання на території України. Отже, вручення їй повідомлення по підозру за відомим стороні обвинувачення зареєстрованим на території України місцем проживання у спосіб, визначений ч. 2 ст. 135 КПК України, відповідає встановленим обставинам та вимогам процесуального закону. Стороною захисту не надано доказів на спростування такого висновку.
28.11.2025 року детективом винесено постанову про оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук, оскільки: 1) 19.11.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 384 КК України, 2) вона неодноразово викликалась на проведення слідчих дій, однак за вказаними викликами не з`явилась, причин неприбуття не повідомила, 3) наявна інформація про те, що 14.11.2025 року ОСОБА_8 виїхала за межі України та на територію України більше не поверталася, та 4) відсутні дані щодо місцезнаходження ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 79-82).
Натомість, за твердженням сторони захисту, у детектива не було підстав для оголошення ОСОБА_8 у міжнародний розшук, оскільки вона повідомляла сторону обвинувачення про свою готовність взяти участь у процесуальних (слідчих) діях в режимі відеоконференції. Також, захист наголошував на тому, що під час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, остання була присутньою в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про її бажання брати участь у судовому розгляді.
Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів зазначає, що кримінальним процесуальним законом передбачена як можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного, який фізично присутній у залі суду під час вирішення відповідного питання (рішення виконується негайно, суд визначає строк дії запобіжного заходу, визначає розмір альтернативного запобіжного заходу, повідомляє про покладені на особу обов`язки у разі внесення застави, тощо), так і можливість обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного з подальшим дотриманням вимог ч. 6 ст. 193 КПК України (після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу).
Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, його захисника, крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті. 
Частиною 6 ст. 193 КПК України встановлено, що суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВРУ державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Згідно ч. 12 ст. 336 КПК України дистанційне судове провадження згідно з правилами цієї статті може здійснюватися в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення судового провадження з будь-яких питань, розгляд яких віднесено до компетенції суду.
Законодавець, дозволивши учасникам кримінального провадження брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, не передбачив особливого порядку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу за участю підозрюваного, який бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
У даному випадку ОСОБА_8 приймала участь у судовому розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поза приміщенням суду в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, реалізуючи своє право на доступ до правосуддя та можливість безпосередньо висловити перед судом свою позицію щодо доводів клопотання прокурора. Отже, фактично розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу відбувся за участю підозрюваної в режимі відеоконференції, але за її фізичною відсутністю у залі суду, що унеможливило застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ординарної процедури із визначенням строку дії запобіжного заходу та негайним взяттям особи під варту, відтак, слідчий суддя обрав ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням процедури, визначеної положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, відповідно до якої після затримання підозрюваної і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваної повинен буде розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.
Відтак, той факт, що ОСОБА_8 приймає участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, не невілює факт перебування її у міжнародному розшуку. 
Наведене у сукупності свідчить про наявність правових підстав для оголошення міжнародного розшуку ОСОБА_8 та, відповідно, про законність постанови детектива від 28.11.2025 р. Отже, вказані обставини у своїй сукупності свідчать, що ОСОБА_8 оголошено у міжнародний розшук.

4.3. Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків.
Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі встановив наявність трьох із чотирьох ризиків, наведених детективом у клопотанні, що передбачені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 177 КПК України. В той же час, сторона захисту не погоджується з існуванням жодного із них.
Надаючи оцінку наявності існування ризику переховування, колегія суддів враховує відомості про майновий стан підозрюваної, який є достатнім для можливого тривалого переховування її від органу досудового розслідування та суду. Крім того, згідно заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.03.2024 р. у справі № 504/640/23, ОСОБА_8 має невиконане грошове зобов`язання у розмірі 293450,30 доларів США. Також, цим рішенням констатовано, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.11.2014 р. у справі № 504/1135/14-ц набрало законної сили, проте відповідачем не виконується. Отже, вказані грошові кошти можуть перебувати у розпорядженні ОСОБА_8 та використовуватися для забезпечення власних потреб під час можливого її переховування. Крім того, колегія суддів враховує неодноразові неявки підозрюваної за викликами детектива та відсутність відомостей про постійне місце проживання за кордоном, що стало підставою для оголошення її у міжнародний розшук, а також історію перетинів державного кордону та перебування підозрюваної за кордоном, що свідчить про вільне переміщення останньої та наявну у неї можливість переховуватись. При оцінці наявності цього ризику колегія суддів також враховує, що суворість передбаченого покарання, хоча і не може бути визначальним фактором, все ж є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. За наведених обставин, доводи апеляційної скарги захисту про відсутність ризику переховування відхиляються.
Оцінюючи ризик знищення, приховування або спотворення документів, які мають істотне значення для обставин провадження, слідчий суддя правильно врахував те, що наразі стороною обвинувачення не відшукано весь перелік документів, на підставі яких ОСОБА_8 як директором та оцінювачем ТОВ «ІКБ «Тріада», ймовірно було видано завідомо неправдивий звіт про оцінку ринкової вартості нерухомого майна від 18.03.2020 р., у якому зазначено, що вартість майна ДП «Чоразморшлях» становить 6 455 494,74 грн, а також інші документи, які свідчать про комунікацію ОСОБА_8 з ОСОБА_12 та іншими службовими особами Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Враховуючи, що досудове розслідування ще триває і сторона обвинувачення не завершила збирання доказів у провадженні, наведені обставини підтверджують існування вказаного ризику, з чим погоджується і колегія суддів.
Оцінюючи ризик незаконного впливу підозрюваної на учасників у провадженні, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 може здійснювати вплив на головного державного виконавця ОСОБА_17 та керівника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_18 , які склали та підписали заявку № 10.03?3132/В-7 щодо передачі на реалізацію арештованого майна, а саме: виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 3026 кв.м, яку подано Одеській філії ДП «СЕТАМ». З огляду на те, що наразі зазначені особи, яким можуть бути відомі обставини розслідуваних злочинів, не допитувалась, продовжує існувати загроза впливу ОСОБА_8 на осіб, що можуть бути свідками у провадженні, з метою спонукання їх до відмови у наданні викривальних показань. 
Посилання сторони захисту на документальне непідтвердження встановлених ризиків спростовується матеріалами провадження та доказами, зібраними органом досудового розслідування, які у достатній мірі переконують колегію суддів у наявності зазначених ризиків.

5.Висновки суду. 

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Колегія суддів зазначає, що доводам апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегією суддів надана правова оцінка у розділі 4 ухвали, та вони відхилені.
Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, у зв`язку з чим оскаржувана ухавала підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 369-372, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 25.12.2025 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                      ОСОБА_2 

судді           ОСОБА_3 

ОСОБА_4