Справа № 758/5521/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року 
Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Будзан Л.Д.,
за участі секретаря судового засідання - Топоровського М.О., 
представника заявника - Хомляк О.Р. ,
представника заінтересованої особи - Хайнацької О.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_2 із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 . 
В обґрунтування заяви зазначила, що заявниця перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Попри розірвання шлюбу та їх окреме проживання, колишній чоловік продовжує вчиняти стосовно неї та дитини систематичне домашнє насильство, яке проявляється у наступних формах: економічне насильство, психологічне насильство та кібербулінг, процесуальне насильство та фінансовий тиск. Вказує, що систематичний психологічний тиск та економічне переслідування з боку кривдника призвели до критичного погіршення її психічного та фізичного стану, а також стану її малолітньої дитини. Зокрема, через постійний стрес, безсоння та емоційне виснаження, вона та її малолітня дитина були вимушені перебувати на стаціонарному лікуванні у медичному закладі протягом 21 дня (3 тижнів). Діагностовані стани безпосередньо пов`язані з тривалим перебуванням у ситуації домашнього насильства. Такі обставини спричинили її емоційну невпевненість, нездатність повноцінно захистити себе та дитину від подальших посягань, а також завдали суттєвої шкоди їх здоров`ю, що підтверджується відповідними медичними висновками. Систематична неадекватна поведінка кривдника (можливо, спричинена вживанням заборонених речовин) викликає у неї реальне побоювання за безпеку дитини та її життя навіть на відстані. Необхідність встановлення заборони наближення зумовлена систематичним психологічним тиском, погрозами фізичної розправи, залякуванням через третіх осіб та наявністю у заінтересованої особи доступу до житла заявника, що створює реальну загрозу життю та здоров`ю заявника та малолітньої дитини. На підставі вищевикладеного, просить суд, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , терміном на 6 місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити кривднику вести листування, телефонні переговори із заявником ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_4 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку (месенджери WhatsApp, Viber, Telegram тощо) особисто або через третіх осіб (у тому числі через спільних знайомих, колег чи родичів); заборонити кривднику в будь-який спосіб контактувати із заявником особисто, а також через засоби електронної комунікації, включаючи, але не обмежуючись, надсиланням текстових, голосових чи відеоповідомлень, здійсненням телефонних дзвінків; заборонити кривднику переслідувати заявника та будь-яким чином розшукувати місце її фактичного проживання/перебування на території Німеччини чи України, якщо воно не було йому відоме раніше; заборонити кривднику наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, місця роботи чи інших місць частого відвідування заявника (враховуючи заплановане перебування заявника на території України); встановити заборону наближатися на відстань ближче 100 метрів до наступних адрес: місце проживання в Німеччині: АДРЕСА_1 , місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 , місце навчання дитини: АДРЕСА_3 ; заборонити кривднику вести листування особисто або через третіх осіб (зокрема через матір заявниці, колег чи родичів). 
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2026 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 квітня 2026 року заяву залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, які заявник виконала.
Ухвалою суду від 07 квітня 2026 року провадження у справі відкрито за правилами окремого провадження та призначено до судового розгляду.
Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Хомляк О.Р. у судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - адвокат Хайнацька О.Ф. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви у повному обсязі. 
Згідно із положеннями ст. 350-5 ЦПК України, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
Справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.
Суд, заслухавши представника заявниці та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що заява підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Судом встановлено, що з 05 березня 2011 року сторони перебували у шлюбі зареєстрованому Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї про що було складено актовий запис за № 390, який було розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києві від 30 січня 2025 року. 
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Постановою Київського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 . Рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року змінено в частині визначеного розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши розмір аліментів з частки від заробітку (доходу) відповідача до 1/10 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_3 .
Згідно довідки №051/043/П-11-25 від 19 березня 2026 року виданої Київським міським Центром гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, ОСОБА_2 зверталася до спеціалістів КМЦГР за консультаціями з питань протидії домашньому насильству, 11 березня 2026 року надано консультацію психологом, 13 березня 2026 року надано консультацію юрисконсультом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з п. 11 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: рідні брати і сестри.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
У справі, що розглядається, встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини та спори щодо поділу майна подружжя, відшкодування моральної шкоди, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування з неповнолітньою донькою. 
Заявниця вказує, що ОСОБА_3 застосовує до неї психологічне та економічне насильство, яке відбувається на постійній основі, при цьому, заявницею не надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 психологічного та економічного насильства щодо неї та доньки, а самі лише твердження заявниці про те, що він чинить психологічне та економічне насильство суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Будь-яких даних про притягнення ОСОБА_3 до будь-якого виду юридичної відповідальності щодо вчинення домашнього насильства матеріали справи не містять.
Крім цього, суд, не бери до уваги додані до матеріалів справи фотокопії переписок, оскільки з них не можливо встановити, що вказане листування відбувалося між сторонами по справі.
Також, суд, не бери до уваги додану до матеріалів справи медичну документацію, оскільки з неї не можливо встановити, що вказані діагнози спричинені саме ОСОБА_3 шляхом вчинення домашнього насильства.
Сам факт тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою не підтверджує того, що ОСОБА_3 вчиняє щодо заявниці та доньки домашнє психологічне та економічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
У суді не доведено ризиків, які можуть настати у разі незастосування стосовно заінтересованої особи обмежувального припису. 
Оскільки ОСОБА_2 не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 постійного та безперервного психологічного та економічного насильства у розумінні Закону, а судом не встановлено випадків психологічного та економічного насильства стосовно неї та дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому, тому у суду на даний час відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
Існування між сторонами спорів щодо поділу майна подружжя, відшкодування моральної шкоди, усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення графіку спілкування з неповнолітньою донькою не може бути вирішено шляхом застосування вказаних заявницею заходів обмежувального припису.
З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявниця була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 211, 258-268, 350-1 - 350-8, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_3 , залишити без задоволення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повне найменування учасників справи:
заявник - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ; 
заінтересована особа - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення суду складено 14 квітня 2026 року.

Суддя         Л.Д. Будзан