Справа №456/2980/24 Головуючий у 1 інстанції:Друзюк М.М. 
Провадження №22-ц/811/3050/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області в складі судді Друзюк М.М. від 11 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.
Вказане рішення оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».
В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити в повному обсязі.
Вважають, що суд першої інстанції не забезпечив повного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи. Зазначають, що 10.06.2021 року за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТзОВ «Мілоан» подано заявку на отримання кредиту №101778101. Заявка на отримання кредиту знаходиться у власному кабінеті відповідача на вказаному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідачу було направлено електронним повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_1 , який особисто вкзаний відповідачем у договорі про споживчий кредит №101778101 від 10.06.2021 року. Повідомленням містило одноразовий ідентифікатор S13512, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору. Даний договір також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Зазначають, що у відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладенні договору. Окрім того, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що мобільний номер телефону та ІР-адреса, з яких була подана заява на отримання кредиту, йому не належать Поряд з цим, наданий позивачем скріншот першої сторінки договору із фіксацією підпису сторін за допомогою одноразового ідентифікатора дає підстави вважати доведеним належними доказами факт, що договір про споживчий кредит №101778101 від 10.06.2021 був дійсно підписаний з первісним кредитором саме відповідачем за допомогою ідентифікатора S13512. Вважають, що відсутність електронних доказів генерації одноразового ідентифікатора за договором про споживчий кредит №101778101 від 10.06.2021 року не може бути підставою для відмови у позовних вимогах, оскільки відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі та не ставить під сумнів достовірність електронного доказу. Отже, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. Вважають, що наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення №101778101 від 10.06.2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит. Звертають увагу, що зарахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника є технічної операцією, яка не входить до компетенції первісного кредитора, оскільки він є належною фінансовою установою, що надала кредит у встановленому порядку, тоді як фактичне зарахування коштів здійснюється банківською установою, яка не є стороною кредитного договору. Зазначають, що позивачу невідомий повний номер картки, як і первісному кредитору, оскільки повний номер картки вводиться позичальником та автоматично зашифровується і зберігається у самій платіжній системі, через яку здійснюється платіж. Зазначають, що відповідачем до суду першої інстанції не було подано належних та допустимих документальних доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача.
Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах доводівпозовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, додаткових письмових пояснень позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 205, 207, 268, 526, 530, 626, 639, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», постанову Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що 10.06.2021 ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи. Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, перевірку у базі кредитних історій, обробку, підписання договору(а.с.11-12). За умовами цього договору сума (загальний розмір) кредиту становить 12 000 грн. Комісія за надання кредиту становить 1800 грн. Проценти за користування кредитом: 6 120 грн.., які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредит надається строком на 30 днів 10.06.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 10.07.2021. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (оферто). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. В анкеті-заяві на кредит № 101778101 від 10.06.2021, міститься запис про підписання договору 10.06.2021 о 11:53:53 - 11:54:20. Відповідно до платіжного доручення № 28587831 від 10.06.2021 ТОВ «Мілоан» проведено транзакцію по перерахуванню грошових коштів на «Кредит рах НОМЕР_3» у розмірі 12 000 грн., призначення платежу: «кошти згідно договору 101778101». Відповідно до виписки за кредитним договором № 101778101 від 10.06.2021, заборгованість ОСОБА_1 станом на 10.05.2024 становить 55 920 грн., з яких: 12 000 грн. - основний борг (тіло кредиту); 42 120 грн. - відсотки; 1800 грн. - комісія. Відповідно до договору факторингу № 09Т від 30.09.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (Фактор), ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідному реєстру прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором(а.с.46-48). Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №09Т від 30.09.2021, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором №101778101 від 10.06.2021, становить 55 920 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 12 000 грн.; заборгованість за відсотками становить 42 120 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 1 800 грн. (а.с.12). ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 27.09.2023 на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та зазначено інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №101778101 від 10.06.2021 (а.с.18-19). Однак, договір про споживчий кредит № 101778101 від 10.06.2021 не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем цього договору. Також, не містять відомостей про такий одноразовий ідентифікатор інші докази, долучені позивачем до позовної заяви.Таким чином, ТОВ «МІЛОАН» не надало доказів проведення ідентифікації особи позичальника при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 (прізвища, ім`я, по батькові відповідача, адреси його проживання, серії, номеру паспорта та ідентифікаційного коду) не підтверджує підписання останнім кредитного договору № 101778101 від 10.06.2021 в електронній формі.З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено прийняття ОСОБА_1 пропозиції (акцепту) ТОВ «МІЛОАН» шляхом надання відповіді на таку пропозицію у порядку, визначеному ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем не доведено ідентифікацію ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції - ТОВ «МІЛОАН», що є обов`язковою умовою за приписами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».Крім того, позивачем взагалі не доведено обставин щодо отримання згоди від ОСОБА_1 на укладення кредитного договору № 101778101 від 10.06.2021 за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, що є обов`язковою умовою за приписами ст. 639 ЦК України для того, щоб вважати договір укладеним у письмовій формі.Отже, позивачем не доведено укладення між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 кредитного договору №101778101 від 10.06.2021 шляхом прийняття пропозиції (акцепту) у електронній формі.Відповідно до платіжного доручення № 28587831 від 10.06.2021 ТОВ «МІЛОАН» проведено транзакцію по перерахуванню грошових коштів на «Кредит рах № НОМЕР_4» у розмірі 12 000 грн.Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що зазначені вище кошти були перераховані саме ОСОБА_1 на виконання кредитного договору № 101778101 від 10.06.2021 та не надано доказів на підтвердження обставин, що Кредит рах № НОМЕР_4, зазначений в платіжному дорученні № 28587831 від 10.06.2021 відкритий на ім`я ОСОБА_1 .На підставі наведеного суд констатував, що платіжне доручення№28587831 не є доказом підтвердження укладення відповідного кредитного договору - № 3624255 від 01.06.2021, а отже відсутні належні правові підстави для стягнення цих коштів з відповідача на користь позивача, до якого перейшло право грошової вимоги за конкретним кредитним договором.Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів укладення 10.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 101778101 від 10.06.2021 та належного виконання ТОВ «Мілоан» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, позов ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, - не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.
У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення боргу за кредитним договором, в якому просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №101778101 від 10.06.2021 року у розмірі 55920,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 10.06.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого Відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору №101778101 від 10.06.2021, який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URL:https://miloan.ua/.Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №101778101 від 10.06.2021 з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12 000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, керуючись згідно з умов договору відступлення прав вимоги №09Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором №101778101 від 10.06.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Відповідно до договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») становить 55 920 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 12 000 грн.; заборгованість за відсотками становить 42 120 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 1 800 грн. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №101778101 від 10.06.2021.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України)
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Приписами статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вбачається із матеріалів справи, 10.06.2021 ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит ОСОБА_1 , в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи.
Відповідно до п. 6.3 Договору про споживчий кредит, приймаючи пропозицію банку про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами у тому числі правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 10.06.2021.
Відповідно до п.4.2. Договору про споживчий кредит, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нарахувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п.1.6 Договору.
Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
У відповідності до частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - позивачем у справі, укладено договір факторингу №09Т, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 101778101 від 10.06.2021.
Згідно з витягом з додатку до договору Факторингу №09Т від 30.09.2021, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №101778101 від 10.06.2021 у розмірі 55920,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 12 000 грн; заборгованість за відсотками становить 42120,00 грн.; заборгованість за комісію становить 1800 грн.
Відповідно до вимог статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.
Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ідентифікацію ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції - ТОВ «Мілоан», що є обов`язковою умовою за приписами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, позивачем також не доведено обставин щодо отримання згоди від ОСОБА_1 на укладення кредитного договору №101778101 від 10.06.2021 за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, що є обов`язковою умовою за приписами ст. 639 ЦК України для того, щоб вважати договір укладеним у письмовій формі.
Однак, колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції необґрунтованими з огляду на таке.
Як вбачається з доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що файл із зашифрованим підписом було завантажено разом із позовом через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», проте ані для перегляду, ані при друкуванні файлу - він не відображається з міркувань збереження конфіденційної інформації. 
Вищезазначене знаходить своє підтвердження у PDF файлі договору, який міститься у матеріалах справи у додатках до позову. 
Дослідивши зазначений PDF файл, який був доданий до позовної заяви в електронному вигляді і був у розпорядженні суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до переконання про наявність відомостей про підпис та одноразовий ідентифікатор, яким було підписано договір №101778101 від 10.06.2021, що додатково підтверджується, наданим апелянтом, скрін-шотом (а.с.159). 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що вказаний Договір про споживчий кредит №101778101 від 10.06.2021, згідно якого відповідачу надано кредит в розмірі 12000 грн., укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Як вбачається з долучених до позовної заяви документів, кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти на умовах, визначених в договорі.
З платіжного доручення №28587831 від 10.06.2021 вбачається, що відповідачу на вказаний ним (його) рахунок перераховано кошти в розмірі 12000 грн. (а.с.30)
Також, позивачем до позовної заяви долучені графік платежів за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту, які підписані електронним підписом відповідача, в яких містяться умови надання кредитних коштів та нарахування відсотків, з якими відповідач погодився.
Однак, що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією за кредитним договором №101778101 від 10.06.2021 у сумі 1800 грн., то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультрактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».
Із розрахунків наданих позивачем вбачається, що відповідачу нарахована комісія за кредитним договором №101778101 від 10.06.2021 у розмірі 1800 грн. Вказану суму слід вважати платою за обслуговування кредитної заборгованості, яка за законом повинна надаватись безоплатно, а відтак колегія суддів вважає, що підстави для стягнення суми за надання кредиту в розмірі 1800 грн. відсутні, за нікчемною умовою договору.
Відтак, позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за Кредитним договором.
Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № №101778101 від 10.06.2021, заборгованість, яка нарахована відповідно до умов договору - становить 54120 грн., з яких: 12000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 42120 грн. 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, які підлягають стягненню.
Однак, що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1800 грн., то така підлягає відхиленню.
Щодо заперечень відповідача про факт підписання договору №101778101 від 10.06.2021, то такі заперечення спростовуються PDF файлом такого договору, який знаходиться у додатках до позовної заяви в підсистемі «Електронний суд».
Окремо, що стосується доводів відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.
ОСОБА_1 , за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомлення рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» за адресою: https://miloan.ua/ подав заявку на отримання кредиту №101778101, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи. Доводів, наведених у позовній заяві та апеляційній скарзі, не спростував, власного розрахунку заборгованості не надав. 
Отримання коштів ОСОБА_1 також підтверджується, наявними у матеріалах справи доказами, а саме платіжним дорученням №28587831 від 10.06.2021, згідно якого платник ТОВ «МІЛОАН» здійснив переказ грошових коштів у розмірі 12 000, 00 грн. для отримувача ОСОБА_1 , кредитний рахунок № НОМЕР_2 .
В матеріалах справи, в свою чергу, відсутні докази про те, що кредитний рахунок № НОМЕР_2 не належить відповідачу або не був ним наданий для перерахування кредитних коштів.
Враховуючи вказане, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити частково. 
Оскаржуване ж рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, яким слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс заборгованість за кредитним договором у розмірі - 54120,00 грн. В задоволенні решти позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2025 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення боргу за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»54120,00 грн. заборгованості за кредитним договором.
В задоволенні решти позову - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 березня 2026 року.

Судді:         Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра