Справа № 199/13007/25
(1-кп/199/404/26) 
ВИРОК 
іменем України

23.04.2026 м. Дніпро 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі кримінальне провадження № 62025050010030316 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2025, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кропивницькому Кіровоградської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у посаді стрільця-санітара 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмового спеціального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого у будинку АДРЕСА_1 та проживаючого у будинку АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-11.10.2010 Кіровоградським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 2 роки;
-24.07.2012 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, звільнений 18.02.2014 відповідно до ухвали Піщанського районного суду Вінницької області на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково;
- 30.09.2016  Кіровоградським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 29.12.2018 у зв`язку із відбуттям строку покарання;
- 13.07.2021 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 1 рік;
- 19.09.2022  Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст.185 КК України, з врахуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільнений 08.08.2024 умовно-достроково відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 на підставі ст. 811 КК України, вибув до військової частини НОМЕР_1 .
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.5 ст.407 КК України, 
учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_4 
обвинувачений – ОСОБА_3 
захисник – ОСОБА_5 
В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом визнано доведеним, що солдата ОСОБА_3 відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2025 №2 призначено на посаду стрільця-санітара 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмової спеціальної роти штурмового спеціального батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, солдат ОСОБА_3 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України є військовослужбовцем, тобто суб?єктом вказаного кримінального правопорушення та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.
Відповідно до вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість, також кожен зобов?язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов?язком громадян України.
Проходячи військову службу у вищевказаній посаді, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов?язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист. Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов?язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов?язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Згідно із вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального)часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Відповідно до вимог ст. ст. ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов?язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно із ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з відрядження відпустки або лікування.
Так, у зв?язку з виконанням завдань за призначенням, пов?язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області. 
15.05.2025 солдат ОСОБА_3 усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов?язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та тимчасово ухилитися від військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Так, 15.05.2025 солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді стрільця-санітара 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмової спеціальної роти штурмового спеціального батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 діючи умисно, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов?язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, 15.05.2025 самовільно залишив місце служби – місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яке розташоване в районі АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, поза межами військової частини НОМЕР_1 не пов?язуючи його із виконанням обов?язків з військової служби. до 26.08.2025 доки не був затриманий в порядку ст.208 КПК України посадовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську.
Умисні дії ОСОБА_3 , які у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. 

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого  ОСОБА_3 у суді.  
Як пояснив  ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення.  ОСОБА_3 пояснив, що на військову службу до вч НОМЕР_1 він потрапив на початку 2024 року, контракт із ЗСУ укладав в 2024 році. 15.05.2025 його змушували вийти на позицію хоча він був в іншій роті, яка перебувала на відновленні, тому він не мав підпорядковуватись даному командиру, не було жодного припису. Його командир ще з 2 особами відправив без припису та будь яких інших документів до іншої роти, на що він відмовився.
При призначенні покарання ОСОБА_3 просив врахувати, що він через 20 днів з моменту підписання контракту, отримав поранення на позиції. Наразі має намір продовжити службу в ЗСУ.
Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 також підтверджується, показами свідка ОСОБА_7 та письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Так, Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомив, що він перебував на військовій службі штаб-сержантом військової частини НОМЕР_1 , місце дислокації було АДРЕСА_3 , від командира батальйону надійшов рапорт про факт СЗЧ солдатом ОСОБА_8 , пошукові заходи на той момент не були дієвими, місце знаходження останнього не було встановлено. Ніяких скарг, рапортів від ОСОБА_3 не надходило.
Відповідно до Акту службового розслідування 21.05.2025, проведено службове розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з наказу №3 від 15.05.2025 солдата ОСОБА_3 стрільця-санітара 2 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що самовільно залишив частину, призупинено виплати грошового забезпечення та з 16.05.2025 зняти з продовольчого забезпечення.
Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 01.09.2024, укладено контракт між Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних сил України генерал-майора ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , 30.10.1994 про проходження військової служби до закінчення особливого періоду.
Відповідно медичної характеристики на солдата ОСОБА_3 , 1994 року народження, останній звертався за медичною допомогою до КНП «МЛ№4» ЗМР м.Запоріжжя (10 жовтня 2024-18 жовтня 2024 року. Діагноз: Вогнепально-уламкове сліпе поранення правого стегна з наявністю уламків (09 жовтня 2024 року).
Відповідно до витягу із наказу №2 від 14.05.2025 солдата ОСОБА_3 призначеного на посаду стрільця-санітара 2 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону «ШКВАЛ» військової частини НОМЕР_1 , ВОС – 100915А/658, вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. 
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого  ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як такі, що виразилися у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчиненого в умовах воєнного стану.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлені.

5.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому  ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопрушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим  ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого кримінального правопрушення, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем служби характеризується негативно, раніше неодноразово судимий.
Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:
вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст.. 71 КК України, позицію обвинуваченого та захисника, які просили призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.5 ст. 407 КК України, із застосуванням вимог ст. 71 КК України, оскільки, згідно ч. 3 ст. 811 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу. Як слідує з матеріалів провадження,  обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий 19.09.2022 за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,та був звільнений відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 на підставі ст. 811 КК України, вибув до військової частини НОМЕР_1 .
Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення  ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбуванням покарання враховуючи схильність ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки кримінальне правопорушення за даним вироком він вчинив у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, наведене вказує на систематичність злочинних дій ОСОБА_3 та небажання точно і неухильно додержуватися законів України.
Тому, з урахуванням особливостей вказаного кримінального правопорушення і обставин його вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, враховуючи, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина, суд не знаходить підстав для призначення  ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.5 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили продовжити.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд – 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 81-1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.09.2022 та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць. 
Відповідно до вимог статті 54 КК України позбавити  ОСОБА_3 військового звання - «солдат».
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно  ОСОБА_3  - у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили продовжити.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому  ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбуття покарання час його перебуває під вартою у період з 26.08.2025 по 01.09.2025 та з 02.04.2026 по 23.04.2026 включно

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, – з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського 
районного суду м. Дніпра        ОСОБА_10