ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.03.2026	Справа № 905/1047/25	

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Ліпіної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Промснаб», м.Дніпро
до відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля», м.Київ
про стягнення 1 703 563,06 грн, -

За участю представників сторін:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лідер Промснаб» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення основного боргу в сумі 1 398 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 245 57,06 грн та 3% річних в сумі 60 006 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №ТЗ/69-2023 від 17.07.2023 про надання послуг в частині оплати наданих послуг у обсязі та строки, що визначені договором. 
Ухвалою від 08.10.2025 Господарського суду Донецької області позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Промснаб» до відповідача Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення основного боргу в сумі 1 398 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 245 57,06 грн та 3% річних в сумі 60 006 грн передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Згідно протоколу від 03.11.2025 автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Князькову В.В. 
Ухвалою від 07.11.2025 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.12.2025.
10.12.2025 судом було відкладено підготовче засідання на 14.01.2026.
14.01.2026 у зв`язку із перебування судді Князькова В.В. на лікарняному, судове засідання не відбулось. 
Ухвалою від 26.01.2026 судом було призначено розгляд справи на 18.02.2026.
18.02.2026 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2026.

Позивач у судове засідання 11.032.2026 не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету. Одночасно, судом враховано, що позивачем було подано заяву про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Промснаб». 
Відповідач у судове засідання 11.03.2026, як і в попередні засідання, не з`явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету Державного підприємства «Селидіввугілля».
З огляду на неявку вказаних учасників судового процесу, суд зазначає таке. 
Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.
У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).
Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
Отже, за висновками суду, неявка відповідача та позивача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 11.03.2026. 
В судовому засіданні 11.03.2026 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, 

ВСТАНОВИВ:

17.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕР ПРОМСНАБ» (виконавець) та Державним підприємство «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ» (замовник) було укладено договір надання послуг №Т3/69-2023. 
Відповідно до п. 1.1. договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023 виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, встановлених Договором, надати послуги за кодом ДК 021:2015:50530000-9: Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки, а Замовник зобов`язаний прийняти послугу і оплатити її на умовах визначених Договором. 
У Додатку № 1 до Договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023 сторони узгодили перелік обладнання, яке підлягає ремонту. Загальна вартість послуг, що повинні бути надані становлять 1398000,00 гривень. 
В Додатку 2 до Договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023 сторони підтвердили калькуляцію ремонту 1 одиниці гідравлічного мехкріплення, в розмірі - 139800,00 грн./шт.
Згідно п.п.3.1, 3.2 договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023 термін надання послуг протягом 60 календарних днів з моменту передачі обладнання в ремонт. Терміном закінчення надання послуг є дата підписання сторонами протоколу контрольних випробувань (акта про приймання). 
Згідно п.5.1 договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023 сума послуг за договором становить 1398 000 грн, у тому числі податок на додану вартість - 233 000,00 грн. Розрахунки здійснюються шляхом перерахування замовником грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок виконавця з відстрочкою платежу 180 календарних днів з дати підписання актів виконаних робіт.
Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до/ 30.09.2023 р., а в частині виконання зобов`язань сторонами - до повного та належного їх виконання (п.8.1 договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023). 
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕР ПРОМСНАБ» у вересні 2023 року повернуто з капітального ремонту 10 шт. гідравлічного мехкріплення на суму 1398000,00 гривень, про, що сторонами було підписано акт надання послуг № 668 від 26.09.2023 року та Акт № 2609-3 приймання-передачі обладнання з ремонту від 26.09.2023 року. Свої зобов`язання з надання послуг по капітальному ремонту посадкового гідравлічного мехкріплення КПГС.00.000.000 в кількості 10 шт. виконало в повному обсязі на адресу та передало обладнання Замовнику згідно Акту надання послуг № 668 від 26.09.2023 року, Акту № 2609-3 приймання-передачі обладнання з ремонту від 26.09.2023 року, Товарно-транспортної накладної № 597 від 26.09.2023 року. 
За фактом наданих послуг була виписана податкова накладна № 40 від 26.09.2023 року. Проте, як вказує позивач, зобов`язання щодо оплати послуг ремонту і технічного обслуговування техніки, в повному обсязі, протягом 180-ти календарних днів з дати підписання акту № 668 від 26.09.2023 виконано не було, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом. 
Оцінюючи доводи позивача та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. При цьому, суд зазначає таке.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Судом вище вказувалось, що згідно п.5.1 договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023 сума послуг за договором становить 1398 000 грн, у тому числі податок на додану вартість - 233 000,00 грн. Розрахунки здійснюються шляхом перерахування замовником грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок виконавця з відстрочкою платежу 180 календарних днів з дати підписання актів виконаних робіт.
Судом встановлено, що на виконання умов договору №Т3/69-2023 від 17.07.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕР ПРОМСНАБ» у вересні 2023 року повернуто з капітального ремонту 10 шт. гідравлічного мехкріплення на суму 1398000,00 гривень, про, що сторонами було підписано акт надання послуг № 668 від 26.09.2023 року та Акт № 2609-3 приймання-передачі обладнання з ремонту від 26.09.2023 року. Свої зобов`язання з надання послуг по капітальному ремонту посадкового гідравлічного мехкріплення КПГС.00.000.000 в кількості 10 шт. виконало в повному обсязі на адресу та передало обладнання Замовнику згідно Акту надання послуг № 668 від 26.09.2023 року, Акту № 2609-3 приймання-передачі обладнання з ремонту від 26.09.2023 року, Товарно-транспортної накладної № 597 від 26.09.2023 року.
Отже, строк оплати послуг за договором №Т3/69-2023 від 17.07.2023 згідно акту № 668 від 26.09.2023 на суму 1 398 000 грн настав.
Однак, як вказує позивач, відповідачем оплату послуг за договором здійснено не було. 
Наразі, суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»). 
У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Всупереч наведеного відповідачем обставини, які було повідомлено позивачем, доказово не спростовано, доказів належного виконання своїх обов`язків за договором №Т3/69-2023 від 17.07.2023 не надано, а отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Промснаб» до Державного підприємства «Селидіввугілля» в частині стягнення основного боргу в сумі 1 398 000 грн
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 245 557,06 грн та 3% річних в сумі 60 006 грн суд зазначає таке. 
Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, передбачений частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).
Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Наразі, здійснюючи перевірку розрахунку позивача, судом встановлено, що останній є необґрунтованим у частині визначення початкової дати нарахування. 
Зокрема, позивачем безпідставно здійснено початок нарахування з дня, який є останнім днем строку оплати послуг (24.03.2024).
Здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача 3% річних в сумі 59891,41 грн.
Одночасно, розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню повністю.
Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладється на сторін пропорційно задоволених вимог. 
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, 
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Промснаб» до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення основного боргу в сумі 1 398 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 245 557,06 грн та 3% річних в сумі 60 006 грн - задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» (03142, м.Київ, пров.Приладний, буд.2А, ЄДРПОУ 33426253) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер Промснаб» (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Мечникова, буд.11, ЄДРПОУ 37434048) основний борг в сумі 1 398 000 грн, інфляційні втрати в розмірі 245 557,06 грн, 3% річних в сумі 59891,41 грн та судовий збір в розмірі 20 441,38 грн.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
4. В судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини рішення. 
5. Видати накази після набрання рішенням законної сили. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.
Повний текст складено та підписано 12.03.2026. 

Суддя В.В. Князьков