У к р а ї н а
Новоархангельський районний суд Кіровоградської області 
26100, смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, вул. Слави, 26, тел. 2-10-45, E-mail: inbox@na.kr.court.gov.ua
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

27.04.2026     2-а/394/3/26
386/171/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2026 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого – судді:    Запорожець О.М.
при секретарі:     Лясковській О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
Адвокат Александров Д.О. в інтересах позивача звернувся до суду з адміністративним до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 15.08.2025року відповідачем винесено постанову серії ЕНА № 5491326 за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф 3400 грн. 20.08.2025 року позивач сплатив штраф, однак не як визнання вини чи згоду з постановою, а виключно з практичної необхідності уникнути подвоєння стягнення та примусового виконання. На момент сплати позивач перебував у взаємодії з юридичною компанією, яка надавала консультації та запевняла, що постанову буде оскаржено, у зв`язку з чим позивач добросовісно вважав, що його право на оскарження реалізується належним чином. Про те, що постанова серії ЕНА № 5491326 фактично не була оскаржена, позивач достеменно дізнався лише 02.02.2026 року з тексту судової постанови у справі за ч. 5 ст. 126 КУпАП, де суд, зокрема, посилається на існування та чинність цієї постанови як на підставу повторності. Після отримання цієї інформації позивач без зволікання звернувся по правову допомогу до адвоката Александрова Д.О. та ініціював як оскарження судової постанови за ч. 5 ст. 126 КУпАП, так і підготовку цього позову щодо скасування постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Окремо позивач наголосив на суті інкримінованої події та на відсутності складу правопорушення. Постанова за ч. 2 ст. 126 КУпАП винесена безпідставно, оскільки позивач не керував транспортним засобом: він перебував у припаркованому автомобілі, транспортний засіб не рухався, а зупинка транспортного засобу як подія не відбувалася. Відповідно, позивач не є суб`єктом інкримінованого правопорушення, а у відповідача відсутні належні докази того, що позивач був водієм у русі, що транспортний засіб рухався, що саме позивач здійснював керування та що поліцейські зупиняли транспортний засіб під керуванням позивача. За відсутності доказів керування висновок про вчинення правопорушення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, постанова відповідача містить помилкову правову кваліфікацію: її винесено за ч. 2 ст. 126 КУпАП, тоді як фабула постанови відповідає диспозиції ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач послідовно виходить з того, що ч. 1 ст. 126 КУпАП охоплює ситуації, коли особа не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія чи інші документи, які повинна мати при собі, тоді як ч. 2 ст. 126 КУпАП стосується іншого юридичного факту — керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що потребує доведення правового статусу особи і не ототожнюється з «не пред`явив/не мав при собі документ». Якщо у фабулі постанови описано лише «не мав при собі/не пред`явив посвідчення», то застосування ч. 2 ст. 126 КУпАП є юридично неправильним і саме по собі робить постанову протиправною, оскільки норма матеріального права застосована не до тих фактичних обставин, які вказані органом.
Сплата штрафу 20.08.2025 року не може розцінюватися як відмова від права на судовий захист, як визнання вини або як підтвердження правомірності постанови. Позивач сплатив штраф виключно для недопущення подвоєння та примусового виконання й робив це на тлі консультацій та запевнень, що постанова буде оскаржена. Навіть у випадку виконання постанови органу, судовий контроль її правомірності зберігає значення, а обов`язок доведення події, складу та правильної кваліфікації не зникає і не може підмінюватися самим фактом платежу.
Таким чином, постанова серії ЕНА № 5491326 від 15.08.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята без належного встановлення факту керування, без достатніх доказів суб`єкта правопорушення та з неправильною правовою кваліфікацією, що не відповідає фабулі постанови. Наявність цієї постанови як «попереднього притягнення» додатково посилює необхідність судового контролю, адже вона використовується для обтяження правових наслідків у пов`язаній справі за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Позивач, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням УБД. Предмет цього адміністративного позову — судовий захист порушених прав позивача у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, яку позивач оскаржує як протиправну та необґрунтовану. Оскаржувана постанова безпосередньо зачіпає права та законні інтереси позивача, зокрема майнові права (накладений штраф), а також породжує інші негативні правові наслідки, оскільки використовується як підстава «повторності» у пов`язаній справі.
Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 5491326 від 15.08.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення штрафу 3400 грн.
Представник відповідача скориставшись своїм правом надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому зокрема вказала, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі обставини справи відомі під час розгляду справи, докази вчинення останнім адміністративного правопорушення. Вважала, що позивача на законних підставах притягнуто за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Просила відмовити в задоволенні позову.
Представник відповідача в поданій суду відповіді на відзив, сформував думку що відзив не спростовує, а фактично підтверджує правильність позовної заяви. Також зазначив, що у відзиві не наведено жодного належного та допустимого доказу того, що позивач не мав права керування транспортним засобом. Просив адміністративний позов задовольнити.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але від останнього до суду надійшло клопотання в якому він просив розгляд справи проводити за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду клопотання в якому просив розгляд адміністративного позову проводити за її відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд враховуючи процесуальний строк для розгляду даної категорії справ приходить до висновку про можливість її розгляду за відсутності сторін на підставі наявних в ній письмових доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали адміністративної справи суд приходить до наступного висновку.
Ч. 1 ст. 286 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
27.03.2026 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду, з метою реалізації прав сторонами їм спрямовано копію ухвали.
27.03.2026 року позивачу на підставі ухвали суду поновлено строк на звернення до суду з адміністративним позовом.
06.04.2026 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача на належного відповідача.
Ст. 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Ч. 1 ст. 7 КУпАП вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Дана норма кореспондується в ч. 1 ст. 6 КАС України відповідно до якої суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В ст. 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості.
В розумінні ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15.08.2025 року відносно позивача було складено постанову серії ЕНА № 5491326 з фабулою, що останній керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП /а.с.47/.
Зі світлокопії постанови серії ЕПР1 №477121, складеної стосовно позивача слідує, що 08.10.2025 року о 13.22 год. на ТРАСА М-05 КИЇВ-ОДЕСА 60 КМ водій керуючи ТЗ не мав при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим вчинив дане правопорушення, повторно протягом календарного року, дії позивача кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП /а.с.49/.
Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП охоплює керування транспортним засобом особою, яка не має права керування (не отримувала посвідчення або не має відповідної категорії), або передачу керма такій особі. Також відповідальність настає за керування водієм, який позбавлений права керування.
Зазначені в ній порушення (правила поведінки) регламентуються в Правилах дорожнього руху України.
Так відповідно до п.а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування (не отримувала посвідчення водія або не має відповідної категорії), або передача керма такій особі, тягне за собою штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів (3400 грн.).
Об`єктом правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху. 
Об`єктивна сторона правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування ним (не отримувала посвідчення, позбавлена права, або посвідчення не відповідає категорії), а також у передачі керування такій особі, у випадку позивача він зазначає, що в момент складання протоколу не керував транспортним засобом, оскільки перебував у припаркованому автомобілі, транспортний засіб не рухався.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП – полягає у наявності умислу або необережності.
Суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є фізична осудна особа, що досягла 16-річного віку, яка фактично керує транспортним засобом. 
Згідно із положенням ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
В розрізі поняття ст. 1 Закону України «Про поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Завданнями поліції відповідно до ст. 2 Закону України «Про поліцію» є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої.
Ст. 3 Закону України «Про поліцію» наголошує на тому, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
В п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху. 
В ч. 2 зазначеної статті наголошується, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
З цього вбачається, що працівник поліції повинен всіляко сприяти в реалізації прав суб`єктом, щодо якого у нього є певні застереження.
Аналізуючи вищезазначені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП вчиняється з прямим умислом або з необережності.
Ст. 258 КУпАП містить випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а саме протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 1162, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд відмічає, що доказ повинен бути відносним та допустимим. Відносний доказ - це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. Допустимим доказом є доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами.
Суду були надані для дослідження документи тільки позивачем, відповідач не скористався своїм правом та не надіслав до суду жодного доказу на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до положень частин 2, 3 та 4 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.
Суд виходить, що відповідачем не було доведено, факт, що позивач керував транспортним засобом на момент складення протоколу, а тому на погляд суду відсутні суб`єктивна та об`єктивна сторона правопорушення.
З огляду на викладене, суд приходить до переконливого висновку, що відповідач у справі діяв не на підставах та не у спосіб визначений законом, зокрема на це вказує, що він склав постанову не з`ясувавши особу, яка перед зупинкою керувала транспортним засобом (суб`єкт правопорушення), не оцінив ситуацію з точки законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також те, що суду не було надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Підстава закриття в справі про адміністративне правопорушення у разі відсутності складу адміністративного правопорушення передбачена в п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Ч. 3 ст. 286 КАС визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Наведені в мотивувальній частині рішення обставини дають суду підстави вважати, що позивач порушень правил дорожнього руху не допустив, оскільки на момент складення протоколу перебував в припаркованому автомобілі, транспортний засіб не рухався, а зупинка транспортного засобу як події не відбулася, а тому дана обставина не може утворювати склад правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП в зазначеної особи, а тому справа стосовно нього (позивача) підлягає закриттю, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 19, 62 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 3, 35 Закону України «Про поліцію», Постановою КМУ від 03.03.2022 року № 184 «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», ст. ст. 1, 7, 9, 10, 126, 247, 251, 258, 276, 283 КУпАП, ст. ст. 5, 6, 229, 242, 246, 250, 268, 286 КАС України, суд -
У Х В А Л И В :
Адміністративний позов  ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити в повному обсязі.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5491326 від 15.08.2026 року складену стосовно  ОСОБА_1 . 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, відносно  ОСОБА_1 – закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст. 286 КАС України та розділом ІІІ глави 1 КАС України протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: