ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 березня 2026 року
м. Київ

справа № 623/2117/21
провадження № 61-14831св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2025 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Яцини В. Б.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав.
2. Позов обґрунтовано тим, що наказом служби у справах дітей Ізюмської міської ради від 23 жовтня 2019 року ОСОБА_5 тимчасово влаштований в її сім`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де він мешкає до теперішнього часу. 
3. Дитина забезпечена необхідними речами, відвідує ДНЗ № 2. 
4.  ОСОБА_2 вихованням свого сина ОСОБА_6 не займається, фінансово не допомагає, свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків.
5. Враховуючи вищевикладене просила суд позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
6. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 лютого 2022 року у складі судді Герцова О. М. позов задоволено.
7. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_7 .
8. Ізюмському відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вказано внести відомості про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 до актового запису про народження ОСОБА_7 , актовий запис № 155 від 18 жовтня 2017 року в графу відомості про батька.
9. Вирішено питання щодо судових витрат.
10. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із наявності правових підстав для позбавлення батька батьківських прав щодо сина, оскільки ОСОБА_2 не виконує батьківських обов`язків, що передбачені статтею 150 СК України.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
11. Постановою Харківського апеляційного суду від 10 липня 2025 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено, рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 лютого 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
12. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає інтересам дитини, оскільки обставини свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли підтвердження.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
13. У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .
14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.
17. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц, від 24 квітня 2019 року в справі № 300/908/17, від 15 травня 2019 року в справі № 661/2532/17, від 02 листопада 2020 року в справі № 552/2947/19, від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, від 13 листопада 2020 року в справі № 760/6835/18, від 02 грудня 2020 року в справі № 180/1954/19, від 12 вересня 2023 року в справі № 213/2822/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідач з 2019 року фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків: не приїздив до сина та не телефонував, не вітав з днем народження, не піклувався про нього.
19. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що протягом тривалого розгляду справи ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків змінилось. Також відповідачем не надано доказів наявності перешкод у спілкуванні батьком з дитиною.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
20. У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , у якому вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21. Відповідно до листа Ізюмського міськрайонного суду Харківської області № 623/01-40/213/2024 від 16 жовтня 2024 року дана справа знищена внаслідок пожежі в канцелярії суду (а. с.16).
22. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 лютого 2022 року в складі судді Герцова О. М. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав повернуто до Дзержинського районного суду м. Харкова для вирішення питання про відновлення втраченого провадження.
23. З заяви служби у справах дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 06 грудня 2024 року вбачається, що у зв`язку зі збройною агресією рф, окупацією Ізюмської міської територіальної громади у 2022 році, пожежею у будівлі виконавчого комітету Ізюмської міської ради, документи, надіслані Ізюмським міськрайонним судом до служби, та будь-які інші документи і матеріали, які стосувалися цивільної справи про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, були знищені (а. с. 35).
24. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2024 року відновлено втрачене судове провадження у справі № 623/2117/21 в частині наявних процесуальних документів по справі, а саме в частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області № 623/2117/21 (провадження № 2/623/30/2022) (а. с. 40-41).
25. Так, рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 лютого 2022 року встановлено наступне.
26. Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 09 листопада 2018 року, виданого Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківської області, ОСОБА_3 є матір`ю, а ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27. Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у справі № 623/4734/18 від 15 серпня 2019 року малолітнього ОСОБА_5 відібрано у матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.
28. 23 жовтня 2019 року начальником служби у справах дітей Ізюмської міської ради Мартинової Т. К. видано наказ № 140-од про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_8 в сім`ю ОСОБА_1 .
29. Згідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , дитина мешкає у добрих умовах, де є для нього окрема кімната та необхідні речі.
30. Завідувачем ІДНЗ № 2 ОСОБА_10 надано інформацію де вказано, що вихованця групи № 5 ОСОБА_5 приводять до садка ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , беруть участь у заходах та батьківських зборах. Батько дитини ОСОБА_12 не бере участі у житті дитини в закладі освіти.
31. Заступником Ізюмського міського голови Мацокіним В. надано висновок органу опіки та піклування Ізюмської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 .
32. Також зі змісту вказаного рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Наполягав, що він є відповідальним та турботливим батьком.
33. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 серпня 2019 року у справі № 623/4734/18 позовну заяву органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відібрання малолітніх дітей та стягнення аліментів задоволено частково, відібрано малолітніх ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_3 , 1990 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 без позбавлення батьківських прав; 
у задоволенні позовних вимог щодо відібрання малолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у батька ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , відмовлено; 
передано малолітніх ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізюмської міської ради для подальшого влаштування; 
стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, для чого зобов`язати орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ізюмської міської ради відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду; 
стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, для чого зобов`язати орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ізюмської міської ради відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду; 
стягнуто з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, для чого зобов`язати орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ізюмської міської ради відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду; 
стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, які перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, для чого зобов`язати орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ізюмської міської ради відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду; 
стягнення аліментів розпочати починаючи з 20 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття; рішення суду в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню; збережено за малолітніми ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 , та за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 та за адресою: АДРЕСА_2 ; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 та з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі по 384,20 грн (а. с. 7-9).
34. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 травня 2021 року у справі № 623/3627/20 позовну заяву ОСОБА_16 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, Ізюмський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_3 , про визнання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.
35. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року у справі № 638/17250/23 позовну заяву ОСОБА_17 до Ізюмської міської ради Харківської області, треті особи: служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_18 , про поновлення батьківських прав, задоволено частково, поновлено батьківські права ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; позовну заяву ОСОБА_17 в частині вимог щодо поновлення батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без розгляду.
Позиція Верховного Суду
36. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
37. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
38. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
39. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
41. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
42. Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
43. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
44. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
45. Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
46. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
47. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
48. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61- 12305св18)).
49. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (див.: постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20)).
50. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
51. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
52. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
53. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
54. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
55. Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).
56. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
57. Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21.
58. Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.
59. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
60. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
61. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
62. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
63. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
64. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
65. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
66. У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції надав правову оцінку поданим сторонами доказам і встановив, що відсутні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_2 як позбавлення його батьківських прав відносно дитини.
67. При цьому під час розгляду справи належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків апеляційним судом не встановлено і позивачкою не доведено. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Навпаки, ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо сина та висловлює бажання щодо спілкування та виховання дитини.
68. Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач пояснив, що був позбавлений можливості спілкуватися з сином, оскільки після відібрання дитини у ОСОБА_3 хлопчика було передано позивачці, яка перешкоджала йому у спілкуванні з сином, вважаючи, що він не є батьком ОСОБА_6 , його батьківство оспорювалось в судовому порядку сином ОСОБА_1 , однак експертним шляхом було доведено, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_2 . Відповідач вказував, що ніколи не відмовлявся від сина, любить його та бажає брати участь у його вихованні та житті. Зазначив, що має велике присадибне господарство, тримає багато худоби та свійської птиці, що дозволяє повністю забезпечувати родину.
69. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, не погодився з висновком органу опіки та піклування Ізюмської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідача від виконання обов`язків.
70. Таким чином, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
71. Доводи заявника щодо неналежного повідомлення позивачки під час апеляційного розгляду справи відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.
72. Судові повістки апеляційним судом направлялись ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , водночас такі повертались до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
73. Вказана адреса ОСОБА_1 зазначена її представником у касаційній скарзі.
74. Згідно з пунктом 3 часини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітку про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
75. Зазначене дає підстави для висновку про належне виконання судом апеляційної інстанції вимог статті 128 ЦПК України. Крім того, представник заявника вказуючи про необхідність виїзду ОСОБА_1 за межі території України, не надав доказів виконання позивачкою вимог статті 131 ЦПК України щодо обов`язку повідомити про зміну місця проживання.
76. Доводи заявника про несплату відповідачем аліментів як на підставу позбавлення батьківських прав відхиляються колегією суддів, оскільки наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (див. постанови Верховного Суду: від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17, від 02 червня 2022 року у справі № 754/15490/18, від 08 квітня 2024 року у справі № 479/937/22 (провадження № 61-15595св23).
77. Посилання заявника на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц, від 24 квітня 2019 року в справі № 300/908/17, від 15 травня 2019 року в справі № 661/2532/17, від 02 листопада 2020 року в справі № 552/2947/19, від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, від 13 листопада 2020 року в справі № 760/6835/18, від 02 грудня 2020 року в справі № 180/1954/19, від 12 вересня 2023 року в справі № 213/2822/21, відхиляються колегією суддів, оскільки з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, судове рішення апеляційного суду не суперечить висновкам, викладеним у вказаних постановах.
78. Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин справи, що під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається(стаття 400 ЦПК України).
79. Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
80. Водночас ОСОБА_2 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини - ОСОБА_8 .
81. Верховний Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23).
82. Враховуючи наведене, колегія суддівдійшла висновку про зміну постанови апеляційного суду шляхом доповнення її резолютивної частини попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини
83. Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.
2. Постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2025 року змінити шляхом доповнення її резолютивної частини абзацом такого змісту:
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3. В іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович