ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

20 квітня 2026 року	Справа №160/32272/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу №16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 
УСТАНОВИВ:
10.11.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу №16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Відділу № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, викладену у листі №1234-1331/000324-25 від 20.09.2025 року, щодо відмови у проведенні обміну паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 зразка 1994 року та видачі нового паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки на ім`я ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Відділ № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області здійснити обмін паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 зразка 1994 року та оформити і видати новий паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки на ім`я ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність відмови Відділу № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ з огляду на те, що паспорт у вигляді пластикової ID-картки може видаватися виключно на добровільній основі. Позивач такі дії відповідача вважає протиправними, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 17.12.2025 року. Також вказаною ухвалою суду залучено в якості співвідповідача по справі № 160/32272/25 - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
02.12.2025 року від Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області через підсистему «Електронний суд» надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує проти заявленого адміністративного позову, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до обліків Єдиної інформаціцйно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 15.01.2019 року органом 1236 Покровським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області, строком дії до 15.01.2029 року. У зв`язку з цим має присвоєний унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) №19800828-07753, за особистим волевиявленням ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що позивачу присвоєний УНЗР, дана адміністративна справа не є типовою зразковій справі №806/3265/17. Таким чином, відповідно до заяви-анкети №13127163 від 29.12.2018 року, ОСОБА_1 особисто просив внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про себе у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Так, пунктами 26-27 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 року №302 встановлено, після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. У разі виявлення помилок в заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення. Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу. Вищенаведені норми, виключають можливість того що заявник не проінформований про реєстрацію та внесення інформації про неї до Реєстру. Тобто, враховуючи викладене, ОСОБА_1 особисто надав згоду на внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру ще задовго до звернення до суду, внаслідок чого його було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон, що містить безконтактний електронний носій. За таких обставин, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 
10.12.2025 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він вважає доводи відповідача необгрунтованими та такими, що суперечать встановленій судовій практиці Верховного Суду у справах цієї категорії, а також вимогам Конституції України та міжнародним договорам. Вважає аргумент відповідача про те, що наявність УНЗР, присвоєного через оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, нібито нівелює право на отримання внутрішнього паспорта у формі книжечки, є некоректним та юридично необгрунтованим. Зазначає, що згода на форму документа, необхідного для виїзду за кордон (право на свободу пересування), не означає відмову від конституційного права на вибір форми документа, що посвідчує особу на території України, відповідно до особистих переконань. Також вказує, що оскільки паспорт позивача зразка 1994 року став непридатним для користування, він має право на його обмін. Якщо документ є чинним, то право на його обмін на ідентичну форму при його непридатності є логічним продовженням цього права, особливо з урахуванням вищезазначеної судової практики. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 20.04.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою за вх. №360/000324-25 до Відділу №16 у м.Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо надання відповіді у зв`язку з відмовою вклеювання фотокартки до паспорту громадянина Україна (зразка 1994 року) по досягненню 45-річного віку.
Листом Відділу №16 у м.Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1234-1327/000324-25 від 18.09.2025 року було повідомлено позивачу, що паспорт громадянина України (зразка 1994 року) серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 19.04.2002 року на ім`я ОСОБА_1 містить пошкодження перфорованої серії та номер на 1 та 3 сторінці зазначеного паспорта.
19.09.2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою за вх. №368/000324-25 до Відділу №16 у м.Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо обміну паспорта громадянина України у формі книжечки, зразка 1994 року на паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з пошкодженням перфорованої серії та номера.
Листом Відділу №16 у м.Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1234-1331/000324-25 від 20.09.2025 року було надано роз`яснення щодо порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до норм чинного законодавства. 
16.10.2025 року Виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області було надіслано за належністю звернення ОСОБА_1 (№В-150/07-07 від 15.10.2025 року) до Відділу №16 у м.Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області для розгляду та вирішення питання по суті.
Листом Відділу №16 у м.Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1234-1457/000324-25 від 23.10.2025 року позивачу повторно було повідомлено, що паспорт громадянина України (зразка 1994 року) серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 19.04.2002 року на ім`я ОСОБА_1 , містить пошкодження перфорованої серії та номер на 1 та 3 сторінці зазначеного паспорта.
Не погодившись із відмовою відповідача у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Частиною першою статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України від 18.01.2001 року №2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон №2235-ІІІ), документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення №2503-ХІІ).
Згідно з п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992 року (далі - Положення №2503-ХІІ) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року №5492-VI (далі - Закон №5492-VI) визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
В розумінні частини першої статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до частин 1-2 статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частина четверта вказаної статті Закону №5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Водночас, за змістом пункту 3 Положення №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 13 Положення №2503-XII для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
Громадянин повинен надійно зберігати паспорт. Про втрату паспорта громадянин зобов`язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України (п. 19 Положення №2503-XII).
Водночас, пунктом 16 Положення №2503-XII визначено, що обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок №302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до п.10 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).
Згідно з пунктами 12, 13 Порядку №302, внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.
Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 року під час розгляду адміністративної справи №260/99/19 вказав, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
У справі, що розглядається, судом встановлено, що на момент звернення позивача до органу міграційної служби з вимогою про оформлення та видачу йому паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ, ОСОБА_1 було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії серії НОМЕР_2 , виданим 15.01.2019 року органом 1236 Покровським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області, строком дії до 15.01.2029 року, який був оформлений за допомогою засобів ЄДДР та на підставі поданої позивачем заяви-анкети №13127163 від 29.12.2018 року. У поданій заяві позивач просив внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про себе у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
В контексті наведеного, суд зауважує, що подана позивачем заява щодо видачі йому паспорта у формі книжечки за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення та видачі йому паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-XII.
Щодо покликання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 року у зразковій адміністративній справі №806/3265/17, суд зазначає про таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 року у справі №233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).
Висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі обставин окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи (п. 47 постанови Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 640/18748/19).
Суд враховує, що у постанові від 19.09.2018 року у зразковій адміністративній справі №806/3265/17 Великою Палатою Верховного Суду були визначені наступні ознаки типової справи, за наявності яких адміністративна справа відноситься до вказаної зразкової справи, а саме:
а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;
б) відповідач - територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ.
Відповідно до частини третьої статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30.09.2016 року визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
За приписами частин п`ятої, шостої статті 13 вказаного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення №2503-ХІІ.
Разом з тим, в адміністративній справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача за заявою позивача здійснити видачу паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_1 , персональні дані якої були опрацьовані та внесені до ЄДДР органом міграційної служби на підставі заяви-анкети за №13127163, поданої позивачем 29.12.2018 року, для оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Проаналізувавши правові позиції суду касаційної інстанції щодо застосування норм права у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі на предмет їх подібності, суд зазначає, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17 (зразкова справа), стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.
Таким чином, ця адміністративна справа не є типовою, адже не має ознак, визначених зразковою справою №806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17, в цьому випадку застосуванню не підлягають.
Потрібно зазначити, що згідно з абз. 2 частини першої статті 10 Закону №5492-VI, у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону №5492-VI, для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI, до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належать, зокрема, паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Частинами першою, другою та п`ятою статті 21 Закону №5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.
Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).
Таким чином, позивач при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 15.01.2019 року органом 1236 Покровським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області, строком дії до 15.01.2029 року, надав згоду на обробку персональних даних, що й зумовило оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та внесення в установленому порядку відповідних відомостей про нього до ЄДДР.
Враховуючи наведене, покликання позивача на ненадання згоди ним згоди на внесення до ЄДДР будь-яких даних про нього є безпідставними та не узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами справи.
З огляду на зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання, суд зазначає, що сам факт отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, яка попередньо в установленому порядку надала згоду на обробку її персональних даних за допомогою засобів ЄДДР при оформленні іншого документа, що посвідчує особу, не зумовлює підстав для видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки такій особі.
Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 року №2297-VI (далі - Закон №2297-VI) суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 4 частини другої статті 15 цього ж Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Крім того, стаття 8 Закону №5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.
В справі, що розглядається, судом не встановлено жодних підстав для висновку про необхідність видалення або знищення персональних даних щодо позивача з Реєстру.
Нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З`ясувавши доводи та аргументи учасників справи та оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у видачі йому паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано і розсудливо, з урахуванням всіх фактичних обставин, не порушуючи прав та законних інтересів особи. Судом не встановлено ознак протиправного втручання держави у право особи, що виключає підстави для застосування засобів судового захисту.
Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 77, 241-243, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Відділу №16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (53207, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Незалежності України, буд. 56, код ЄДРПОУ 37806243), Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, 7, м. Дніпро, 49000, код ЄДРПОУ 37806243) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна