Справа № 357/2852/26
Провадження № 2/357/3903/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя – Сомок О.А.,
секретар судового засідання – Пугач В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 6 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття
В С Т А Н О В И В :
Стислий виклад позицій сторін
23 лютого 2026 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, в якій позивач просить суд: 
- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 1.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі - 8 000,00 (вісім тисяч) гривень.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач з 08 травня 2010 року перебували у шлюбі, який було розірвано Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/1638/14-ц від 27 лютого 2014 року.
У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Останнім часом усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. 
Відповідач, після постійних нагадувань та прохань щомісячно сплачував грошові кошти на утримання сина в розмірі – 4000, 00 (чотири тисячі) гривень до жовтня 2025 року. Починаючи з жовтня 2025 року відповідач перестав сплачувати грошові кошти на утримання сина, а на прохання позивача щодо участі у матеріальному забезпеченні сина та участі у його вихованні відмовляється це робити. Відповідач має достатній дохід, постійне місце проживання та автомобіль. 
Відповідач ОСОБА_2 подав суду заява, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі.
Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі
У лютому 2026 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Сомок О.А. 
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 27 березня 2026 року о 10 год. 00 хв.
27 березня 2026 року представник позивача – адвокат Діденко О.В. звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.
27 березня 2026 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнав у повному обсязі. Також, зазначив, що не згоден зі стягненням з нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень, вважає дану суму завищеною та просив зменшити до 2 000 гривень.
З урахуванням письмових заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд, на підставі положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223, ч. 2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розглянув цивільну справу за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Під час судового розгляду справи судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи.
Фактичні обставини, встановлені судом 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/1638/14-ц від 27 лютого 2014 року розірвано.
Так, сторони по справі мають спільну дитину – сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 17 серпня 2010 року, актовий запис № 1418.
Син сторін ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . 
Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, що регулюють дані правовідносини та висновки суду 
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.
Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
До зазначеного висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у Постанові у справі 755/14148/18 від 25.09.2019.
При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оскільки син сторін ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 є його батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Визначаючи дату, з якої підлягають стягненню аліменти, суд виходить з такого.
На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 по справі № 215/5867/17 викладено правовий висновок у якому зазначено, що ч. 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Так, з позовною заявою до суду ОСОБА_1 звернулась 23 лютого 2026 року, при цьому просить аліменти на дитину з відповідача стягувати починаючи з 1.10.2025 року, тобто за попередній період. Проте, дана вимога є необгрунтованою, оскільки позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача з 01.10.2025 та неотриманням аліментів у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому в цій частині позову необхідно відмовити.
За таких обставин, з урахуванням положень статей 182, 183, 191 Сімейного кодексу України суд, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи можливість відповідача надавати допомогу дитині та визнання ним позову, для забезпечення належного матеріального утримання дитини та її гармонійного розвитку, вважає, що розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на утримання дитини – ОСОБА_2 , повинен бути встановлений у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, тому позов підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати у справі
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141, 142 ЦПК України судового збору в дохід держави у сумі 1331,20 грн.
Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.
Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що позивачем у зв`язку з розглядом даної справи понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 03 від 18.02.2026 р., укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Діденко Олегом Васильовичем, Актом про отримання правничої допомоги від 20лютого 2026 року, розрахунковою квитанцією Серія ББА №592773 від 20 лютого 2026 року. За змістом Акту, сторони погодили вартість правничої допомоги у фіксованому розмірі 8000,00 грн, який і було сплачено позивачем.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, і те, що розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, та враховуючи заяву відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Зазначена сума на думку суду, є розумною та співмірною.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 206, 258, 263-265, 273, 274, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття – задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1 331, 20 гривень (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено та підписано 31 березня 2026 року. 

Суддя 	О. А. Сомок