Справа № 589/1863/24 
Номер провадження 22-ц/816/1645/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 березня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Черних О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Криворотенко В.І., Замченко А.О.
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2025 року в цивільній справі № 589/1863/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У квітня 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4910303669 від 23.07.2020, в сумі 39 142,13,  судовий збір в сумі 3028,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 100,00 гривень. 
Позовна заява вмотивована тим, що 23 липня 2020 року між АТ «Альфа -Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 4910303669, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит в сумі 27 993,34 грн строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 % річних. 
Банком зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, на рахунок відповідача були перераховані безготівковим шляхом кошти в розмірі 27993,34 гривень, в свою чергу відповідач допустив порушення умов договору в зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором про надання кредиту від 23.07.2020 в розмірі 39142,13 гривень, яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту – 27993,34 грн, заборгованості за відсотками – 11148,79 гривень (комісія, штрафи, пеня – відсутні).
В подальшому між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4 від 20.12.2021, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача на суму 39 142,13 гривень.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2025 року у складі ОСОБА_3 було частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Судом було стягнуто суму заборгованості з відсотками та зменшено суми витрат на правничу допомогу.
Суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», як правонаступник первинного кредитора АТ «Альфа-Банк» надало до суду підтвердження, як правомірності набуття права вимоги щодо кредитних вимог до відповідача, так і щодо укладення договірних відносин кредитування з відповідачем ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк». Між сторонами підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту № 4910303669, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит в сумі 27 993,34 грн строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 річних, яка разом з паспортом споживчого кредиту складає кредитний договір та має підпис боржника.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Судом не знайдено підтвердження сплати відповідачем коштів на погашення кредитних зобов`язань згідно договору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Скаржник вважає, що рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2025 року не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, суд неналежним чином дослідив докази порушуючи норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладення договору у будь-якій формі. Крім того, кредитний договір не містить умов щодо дострокового стягнення кредитної заборгованості на вимогу кредитодавця. Зазначає, що банком надано до суду нечитаємі копії документів, з яких не можливо встановити факт їх підписання відповідачем та не можливо встановити дійсні умови договору. Вказав, що позивачем також не надано доказів на підтвердження надання відповідачу коштів та користування кредитною лінією у відповідному розмірі. Апелянт посилається на те, що поданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути визнаний належним і допустимим доказом розміру заборгованості, з розрахунку заборгованості не вбачається за які періоди виникла заборгованість та за які періоди нараховано відсотки. Будь-яких належних та достовірних доказів перерахування відповідачу грошових коштів у зазначеному позивачем розмірі, позивачем до суду не надано. Крім того, витрати на правову допомого є неспівмірними зі складністю справи, часом витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову.
Посилаючись на норми Закону, практику Верховного Суду, просив скасувати судове рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2025 року у справі № 589/1863/24 і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 10 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 10 лютого2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального та матеріального законодавства України.
Фактичні обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2020 року між АТ «Альфа -Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 4910303669, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит в сумі 27 993,34 грн строком на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90 % річних, яка разом з паспортом споживчого кредиту складає кредитний договір та підписано боржником.
Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , 23.07.2020 йому були перераховані кошти в сумі 27993,34 грн за кредитним договором №4910303669 від АТ «Сенс Банк» ( АТ «Альфа-Банк») (а.с.17-24). 
20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4 від 20.12.2021, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4910303669 від 23.07.2020 до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на суму 39 142,13 грн. Відповідно до умов договору, АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить АТ «Альфа-Банк», а товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача.
Згідно з платіжним дорученням №34291 від 20.12.2021, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перерахувало на користь АТ «Альфа-банк» вартість відступлення прав вимоги за договором факторингу №4 від 20.12.2021.
Як вбачається зі змісту акту приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021, виписки з відповідного реєстру, право вимоги до  ОСОБА_1 за кредитним договором №491030369 від 23.07.2020 перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Відповідно до додатку 1-1 до договору факторингу №4 від 20.09.2021 характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»» набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 39 142,13 грн. (а.с.12-13).
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем коштів на погашення кредитних зобов`язань згідно договору. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4910303669 заборгованість відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в загальному розмірі складає 39 142 грн 13 к., з яких заборгованість за тілом кредиту – 27 993,34 грн, заборгованість по відсоткам – 11 148 грн 79 к. (а.с.25)

Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновків, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підставі частини 1статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбачено у статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Таким чином, 23 липня 2020 АТ «Альфа Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №491030369. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. Сторони погодили основні умови угоди: тип кредиту, найменування продукту «Кредит готівкою», мета кредиту для споживчих потреб; сума кредиту 27993,34 грн., строк кредиту 48 міс. З річною процентною ставкою 39,90%. (а.с.5-6).
Доказів протилежного матеріали справи не містять, ОСОБА_1 таких не надав, що в силу положень статей12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Щодо відсутності права вимоги у ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»
У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
У постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зроблено висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012, від 15.04.2024 у справі №2221/2373/12.
Посилання скаржника на відсутність у справі доказів на підтвердження обставин щодо відступлення (переходу) права вимоги до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» є неспроможним, оскільки позивачем на підтвердження відповідного права надано письмові докази, а саме: договір факторингу №4 від 20.12.2021 (а.с.7-11), відповідний акт приймання-передачі реєстру боржників від 20.12.2021 (а.с.15) з випискою щодо переходу права вимоги відносно ОСОБА_1 (а.с.12-14), платіжне доручення №34291 від 20.12.2021, яким підтверджено сплату ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь АТ «Альфа-Банк» ціни відступлення права вимоги по договору факторингу №4 (а.с.16).
З приводу фактичного отримання кредитних коштів 
Колегія суддів не погоджується з аргументами відповідача, щодо недоведеності позовних вимог «ФК «Еліт Фінанс», у зв`язку з не наданням первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, з огляду на таке.
Відповідач, зазначаючи про відсутність доказів про отримання ним кредиту, не надав жодних доказів на підтвердження цього, зокрема не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій, не надав відомостей щодо неналежності йому банківської картки, зазначеної у договорі, або виписки з рахунку, з якого б вбачалось не отримання коштів тощо.
Отже, провівши аналіз доказів у справі у відповідності з вимогами процесуального закону, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, користувався ними, протягом тривалого періоду частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які було надано позивачем до суду першої інстанції, що спростовує доводи відповідача про відсутність доказів отримання ним кредитних коштів (а.с.17-24,25).
Колегія суддів вважає, що матеріали справи містять відомості, що підтверджують факт наявності заборгованості за кредитним договором.
Твердження представника скаржника на порушення позивачем порядку обов`язкового досудового врегулювання, визначеного ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема не набуття позивачем права дострокового повернення боргу, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.
За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу судом було зроблено оцінку наданим доказам та фактично проведеним роботам, враховано висновки викладені в рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» щодо відшкодування лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно проведено розподіл судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам та витраченому часу сторін.
Решта доводів апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, належним чином оцінених судом першої інстанції, та на правильність вирішення спору не впливають.
За наведених підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст. ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого звернулась ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області 03 березня 2025 року в цивільній справі № 589/1863/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Черних 

Cудді: В.І. Криворотенко 

А.О. Замченко