Справа № 523/16828/24
Провадження №2/523/2864/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Бокова О.М.,
за участі секретаря судового засідання Шаріпової Ю.М.,
представників позивача Землякова О.А., Воронкова О.М.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
представника відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
Представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Земляков О.А. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 26.03.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2108560729694, відповідно до якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4000 грн. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, але ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
01.12.2021 було укладено договір №1-12 відповідно до якого ТОВ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2108560729694.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2108560729694. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідачки за договором № 2108560729694.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 68562 грн, яка складається з: 4000 грн. сума заборгованості за кредитом; 29280 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30.11.2021 року; 35282 грн. сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов Договору процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 року по 25.03.2022 року. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» після набуття права вимоги за договором, нарахування процентів не здійснював.
Загальний розмір заборгованості за договором № 2108560729694 від 26.03.2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 68562,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 64562,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 42790,80 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 38790,80 грн. Вказану суму позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а також понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.10.2024 року вищевказану справу прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
02.05.2025 року Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 28.08.2025 року задоволено клопотання представника позивача Землякова О.А. про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» щодо їх клієнтки ОСОБА_1 
01.11.2024 року представник відповідачки адвокат Ярош В.В. надав відзив на позов, згідно яких вказав, що його клієнтка стала жертвою шахрая. Упродовж 2020-2021 років ОСОБА_1 мала стосунки (зустрічалася) з громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зловживаючи довірою ОСОБА_1 отримав доступ до її особистих документів, зокрема паспорту громадянина України, ідентифікаційного коду платника податків тощо. Після цього, ОСОБА_3 , шляхом заповнення електронних анкет, неодноразово подавав заявки на отримання споживчих кредитів, використовуючи документи відповідачки, після чого, знову ж таки зловживаючи її довірою та маючи доступ до її електронних гаджетів (телефон, планшет, комп?ютер тощо), переводив отримані кошти на власний картковий рахунок з її карткового рахунку. Певний період часу ОСОБА_1 взагалі нічого не знала про вказану протиправну діяльність ОСОБА_4 , а коли дізналася то почала вимагати від нього погашення вказаних заборгованостей, що він частково навіть виконав. Після того як відносини з ОСОБА_4 ще більше погіршилися, то ОСОБА_1 розірвала з ним стосунки та подала відповідну заяву до поліції. На той час сума отриманих ОСОБА_5 позик з використанням даних відповідачки сягнула 102 тис. грн.
За заявою ОСОБА_1 слідчим відділенням відділення поліції N 2 Одеського районного управління поліції N? 2 ГУНП в Одеській області було розпочато кримінальне провадження № 12021163250000142 від 11.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Яка доля вказаного вище кримінального провадження стороні відповідача на даний час невідомо. 
Представник відповідачки наголосив, що його клієнтка особисто не укладала ні з ТОВ «Коллект Центр», ні з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ні з ТОВ «Вердикт капітал» ні з будь-ким іншим жодних договорів позики. При цьому, їм незрозуміла формула вирахування суми заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а тому вони вважають позовні вимоги необґрунтованими. З урахуванням викладеного, представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
20.11.2026 року представник позивача надав відповідь на відзив, згідно якого вказав, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Крім того, відповідачка посилається на ймовірні шахрайські дії відносно неї, проте не надає належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження даних обставин. Представник позивача також звернув уваг суду, що сам факт зняття коштів з карткового рахунку після їх отримання не спростовує факту укладення кредитного договору саме відповідачкою та не свідчить про те, що дані кредитні кошти отримувались без її згоди та не на спільні потреби. Також, з наданої ОСОБА_6 банківської виписки по її рахунку вбачається, що ОСОБА_7 , якого вона вважає шахраєм, неодноразово здійснював перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки, поповнював його через термінал самообслуговування і подібні фінансові операції відбувались ще з 2019 року і як до укладення договору № 2108560729694, так і після нього. При цьому, відповідачка володіла всією інформацією про рух коштів, проте не вживала заходів із припинення даних дій за такий тривалий період, що вказує на те, що такі операції здійснювались або нею або за її згодою. Більш того, якщо б дійсно мало місце незаконне викрадення коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , кримінальним процесуальним кодексом передбачено спеціальний порядок відшкодування (компенсації) шкоди потерпілому.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, представник позивача вказав, що воно здійснювалось в межах строку кредитування, зазначеного та погодженого сторонами договору. Враховуючи, що договір було укладено 26.03.2021 року, граничний строк кредитування (строк дій кредитного договору) закінчився 26.03.2022 року. Таким чином, період з 20.03.2021 року до 26.03.2022 року є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості, нарахування відсотків здійснювалось за період з 26.03.2021 року по 25.03.2022 року, тобто в межах строку кредитування, При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 18 днів становить 2% на день, з 19 по 33 день 3,64% на день, з 34 по 48 - 5,02% на день, в подальшому - 7,67% на день.
Представник відповідача звернув особливу увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений відповідачкою. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просив позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення боргу, задовольнити в повному обсязі.
27.11.2026 року представник відповідачки ОСОБА_2 надав заперечення (на відповідь на відзив), згідно якого вказав, що твердження позивача про те що «відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти» є припущенням позивача, відповідь на яке повинні надати органи досудового слідства при розслідуванні кримінального провадження № 12021163250000142 від 11.06.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Останні слідчі дії у ньому фактично проводились у 2021 році, і на думку сторони відповідачки, обсяг зібраних v ньому доказів був достатнім для повідомлення особі про підозру. Однак, чому цього не було зроблено їм не відомо. Слідчий, який здійснював досудове розслідування на тому етапі на даний час у тому слідчому підрозділі не працює, а нова слідча пояснити причин цьому не змогла. Однак, слід пам`ятати, що у лютому 2022 року, тобто через 8 місяців з моменту початку досудового розслідування розпочалося повномасштабне вторгнення росії в Україну, і, можливо, в певний період часу органам Національної поліції України було не до цього.
Крім того, клієнтка ОСОБА_1 не була повідомлена про відступ права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору що, на їх думку, є істотним порушенням і не породжує для неї обов`язку сплачувати такий борг.
ОСОБА_2 також вказав, що вони не виконували жодних «контр розрахунків», оскільки наполягають на тому, що відповідачка вказаного кредиту не оформлювала, а він був оформлений шахрайським шляхом іншою особою. Відповідно, і це логічно, виконання зобов`язання з боку ОСОБА_1 також не було, оскільки вона вказаного кредиту не брала.
Також, згідно з вимогами позивача, реальна річна номінальна та пільгова відсоткова ставка за користування кредитом становить 969,75% річних, що на думку представника відповідачки є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.
05.12.2024 року представник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надав додаткові пояснення, згідно яких вказав, що з урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі N? 607/11746/17 (провадження N? 61-18730св20). Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення, суперечать волевиявленню сторін, не надано.
Звернув особливу увагу суду, що єдиним належним, достовірним та достатнім доказом вчинення шахрайських дій відносно відповідача може бути лише вирок суду за результатами розгляду справи про кримінальне правопорушення на підставі обвинувального акту, в якому ОСОБА_1 виступає в якості потерпілого. Разом з тим, матеріали справи містять лише заяву про вчинення кримінального правопорушення, складену відповідачкою в односторонньому порядку, в якій вказано недостовірні обставини. В матеріалах справи відсутній не лише обвинувальний вирок суду, а і будь-які прямі докази, того, що досудовим розслідуванням підтверджено обставини, зазначені відповідачем у заяві про вчинення кримінального правопорушення.
Також зазначив, що заперечення відповідачки суперечать самі собі. Так, у відзиві відповідачка вказує, що зустрічалась з ОСОБА_5 та він отримав доступ до її персональних даних та гаджетів (телефон, планшет, тощо), проте у запереченнях зазначає, що ніколи з ним не жили разом, вона не була у нього вдома, тощо. У відзиві відповідачка вказує, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру та її запевнили, що він понесе відповідальність, проте у запереченнях вона зазначає, що в кримінальному провадженні дійсно нікому не повідомлено про підозру. 
При цьому, відповідачка, як власниця свого карткового рахунку, володіла всією інформацією про рух коштів, проте не вживала заходів із припинення даних операцій, що може свідчити, що вони здійснювались або нею самою, або за її згодою.
Крім того, відповідачка зазначила, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Проте, вказані норми застосовуються щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки, штрафу та пені, а не відсотків за користування кредитом, в той час, як позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
06.10.2025 року представник відповідачки надав суду додаткові пояснення, згідно яких звернув увагу суду, що у позовній заяві зазначено, що «починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6 договору». Аналогічно, у договорі про надання фінансових послуг на першій сторінці (підпункт «в» пункту 1.4) також зазначено, шо «починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою зазначеною у п.1.4.6. договору». Водночас, пункту «1.4.6» у вказаному договорі просто не існує.
Окрім цього, просив звернути увагу суду на Додаток №3 до Договору факторингу № 1/12 від 01.12.2021 року, між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал». У вказаному додатку існує стовбець № 12 який має назву «Ціна». У вказаному стовбці у строчці № 4278, яка стосується відповідача ОСОБА_1 зазначено суму «392,00 грн». Що це за сума, звідки вона взялася стороні відповідача не відомо, у жодних інших розрахунках заборгованості та самій позовній заяві вона не фігурує.
Також, згідно додатку № 3 до Договору факторингу № 1/12 від 01.12.2021, реєстру боржників до договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», дата закінчення договору зазначена дата як 12.04.2021 року. Відповідно, позивачем пропущено строк позовної давності.
Також, ОСОБА_2 вказав, що через відсутність в матеріалах справи належних доказів переходу до ТОВ «Коллект Центр» прав вимоги за Договором № 10-01/2023 від 10.01.2023 року до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2108560729694 від 26.03.2021, укладеним з ТОВ «Вердикт Капітал», не можна вважати ТОВ «Коллект Центр» належним позивачем у справі.
Окрім цього, 28.08.2025 року представником відповідача зроблено запит до Українського бюро кредитних історій стосовно ОСОБА_1 з метою з`ясування наявних заборгованостей по кредитам та отримали відповідний витяг. На сторінках 4-5 наявна інформація за кредитним договором № 2108560729694. При цьому, у відповідних графах зазначено наступне: тип кредиту «невизначений», сума кредиту «4000», поточна заборгованість «59051,21 грн.», поточна прострочена заборгованість «33280,00 грн.», термін кредиту до «12.04.2021», дата оновлення «22.08.2025», донор інформації «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Разом з тим, сума 59051,21 грн. не фігурує у жодному розрахунку позивача. При цьому, згідно розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 року, доданого до позову, нарахування заборгованості відбувалося лише до 25.03.2022 року та всього було нараховано відсотків на суму 35282 грн. Таким чином, сторона відповідачки вкотре звертає увагу суду на необґрунтованість розрахунку заборгованості за кредитним договором №2108560729694, наданим позивачем.
17.11.2025 року представник позивача надав заперечення на додаткові пояснення, згідно яких наголосив, що відповідач безпідставно посилається на відсутність у договорі пункту «1.4.б». Так, з аналізу п. 1.4 договору вбачається, що структура пункту передбачає буквені підпункти («а)», «б)», «в)», «г)», «д)»), а не цифрові підпункти на кшталт «1.4.6». Тобто вжите у позові посилання на підпункт, який відповідає збільшенню процентної ставки після закінчення орієнтовного строку, фактично відтворює зміст підпункту «б» п. 1.4 Договору, а не неіснуючого «1.4.6».
Крім того, умовами зазначеного договору передбачено орієнтовний строк повернення кредиту (п. 1.3.), при цьому, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту (п. 1.4.).
У свою чергу, підпунктами а), б), в), г) пункту 1.4. Договору передбачено зміну процентної ставки, яка застосовується до фактичного залишку неповернутої суми кредиту, яка залежить від періоду користування кредитними коштами, а саме:
- підпункт а) визначає розмір процентної ставки за період протягом орієнтовного строку повернення кредиту;
- підпунктами б), в) і г) передбачено збільшення розміру процентної ставки, яка застосовується за періоди: протягом перших 14 днів після спливу орієнтовного строку повернення кредиту; протягом наступних 15 днів після спливу орієнтовного строку повернення кредиту; з 30 дня після спливу орієнтовного строку повернення кредиту.
Пунктами 1.4.1 та 1.4.2 Договору обумовлено, що нараховані проценти підлягають обов?язковій сплаті в останній день орієнтовного строку кредитування в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов?язковій сплаті кожні 18 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Своєю чергою, в Заяві-Анкеті (для отримання кредиту), яка є Додатком N?1 до вищевказаного кредитного договору зазначено, що Товариство надає кредит на особисті потреби, зазначаючи орієнтовний строк повернення кредиту, тоді як загальний строк - 365 днів.
Отже, умовами Договору прямо передбачено Строк кредитування - 1 рік (365 днів), визначено умови кредитування протягом відповідних періодів, із зазначенням кількості днів таких періодів та змін в розмірах процентних ставок, а також прямо передбачено право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом протягом фактичного строку користування кредитом, але не більше 365 днів.
Таким чином, умови зазначеного договору є однозначними та передбачають логічно взаємопов?язані строки - короткий орієнтовний строк для сплати процентів та річний граничний строк для остаточного повернення кредиту.
Представник позивача зауважив, що наявність у кредитному звіті УБКІ різних показників щодо суми заборгованості або відмінностей у відображенні інформації жодним чином не спростовує правильність та обґрунтованість розрахунків, поданих позивачем. Посилання відповідача на дані УБКІ, як на основу для заперечення проти розрахунку заборгованості, є юридично неспроможним.
Щодо наведених представником відповідача доводів щодо наявності у Додатку № 3 до Договору факторингу № 1/12 від 01.12.2021 року стовпця «Ціна» та суми «392,00 грн» у рядку, що стосується відповідачки, не можуть впливати на факт переходу прав вимоги, а також не спростовують наявність та розмір заборгованості за кредитним договором. Додаток N? 3 - це реєстр боржників, який, відповідно до умов договору факторингу, є технічним документом, що містить ідентифікаційні дані боржника, номер договору, дату, суму заборгованості та інші інформаційні параметри, необхідні для передачі права вимоги. Наявність у цьому реєстрі графи «Ціна» не змінює ні правової природи правочину, ні обсягу переданих прав вимоги, визначених у кредитному договорі № 2108560729694.
Щодо строків позовної давності, то її перебіг за договором про надання фінансових послуг почався від 27.03.2022 року і повинен був плинути 27.03.2025 року. Позов ТОВ «Коллект Центр» було подано до суду 01.10.2024 року. Таким чином, термін позовної давності щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості за таким договором не минув. 
Крім того, з 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року включно, наявність карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняла перебіг позовної давності, а перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. В тому числі, відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, зупиняються на строк дії такого стану. Таким чином, можна зробити висновок, що строки позовної давності у даній справі не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, позицію сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.03.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов яких відповідачці надано кредит у розмірі 4000 грн. за умов: строком на 18 днів; 1440 грн – сума % за договором, 560 грн. – комісія, орієнтовна загальна вартість позики – 6000 грн. Вказане підтверджується договором про надання фінансових послуг № 2108560729694, графіком платежів (додаток № 2 до договору) та паспортом споживчого кредиту (додаток № 3). 
Вказані документи були укладені сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору позики виникли цивільні права та обов`язки. 
Порядок дистанційного укладення договорів передбачає направлення електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений таким чином договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Підписуючи електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором, позичальник засвідчує, що його акцепт є повним та безумовним, тобто він погоджується з усіма без виключення умовами оферти. Сформовані таким чином електронні підписи накладаються на договір. Після підписання електронними підписами договору, його умови вважаються прийнятими, договір позики укладеним. Договір також направляється позичальнику на електронну пошту. 
Відповідно до п. 4.3. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Таким чином, відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором.
Порядок отримання кредитних коштів є наступним: вибирається сума коштів, яку позичальник бажає взяти у кредит та строк на який береться такий кредит; оформлюється заявка; обирається персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет, при підписанні документів на телефонний номер клієнта, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт зобов?язаний ввести на веб сторінці електронний підпис клієнта, при цьому, сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором; проводиться погодження та перевірка банківської карти; у разі прийняття рішення про отримання кредиту клієнт ознайомлюється з індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту в особистому кабінеті, у разі згоди із запропонованими умовами кредитування, клієнт підписує договір за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора; отримуються кошти на розрахункову карту позичальника. Тобто, укладання угоди без заповнення заявки клієнтом є неможливим.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Положенням ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано кредити та позики, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України)
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627-629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, судом встановлено, що договір про надання фінансових послуг № 2108560729694 від 26.03.2021 року був укладений з позичальником в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики на свою банківську картку.
Як вбачається з інформації ТОВ «ФК ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 01.08.2024 року, на карту НОМЕР_1 , (яка згідно пояснень відповідачки (а.с.71) належить їй) 26.03.2021 року були зараховані кошти в сумі 4000 грн. за договором № 2108560729694 від 26.03.2021 року.
Вищевказаним спростовується твердження представника відповідача про те, що позивачем не було надано до суду жодних доказів видачі відповідачу кредитних коштів за спірним кредитним договором.
Крім того, суду не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладеного кредитного договору, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення, суперечать волевиявленню сторін.
Оцінюючи заперечення відповідачкою факту укладення нею кредитного договору і отримання кредитних кошів та твердження про те, що вона стала жертвою шахрайських дій з боку ОСОБА_3 , суд керується наступним.
На підтвердження своєї позиції представником відповідача було надано суду витяг з ЄРДР № 12021163250000142, згідно якого 11.06.2021 року до ВП № 2 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 шляхом обману, використовуючи електронно-обчислювальну техніку, отримав грошову позику на ім`я заявниці на загальну суму 102 000 грн. (ЄО3657).
Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 від 08.06.2021 року для правоохоронних органів, ОСОБА_3 , з яким вона перебувала у стосунках, маючи її особисті дані та доступ до Приват24, без її імені на її банківську карточку НОМЕР_2 оформив приблизно 20 мікрозаймів на загальну суму 102 000 грн. Дані кошти частково поступали на її картку а потім одразу ж переадресовувалися на картку, яка належала ОСОБА_3 .
Разом з тим, відповідачкою не надано суду доказів того, що обвинувальний акт у вказаному провадженні передано до суду, що шахрайські дії були вчинені саме щодо кредитного договору, який є предметом розгляду в даній справі. Саме по собі внесення відомостей до ЄРДР не може вважатись підтвердженням фактів, наведених в такому зверненні і витяг з ЄРДР не може ні підтвердити, ні спростувати обставини, на які посилається відповідачка.
Як вбачається з відповіді ВП № 2 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області на ім`я представника відповідачки ОСОБА_2 № 61.4-5946 від 05.12.2024 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 12.06.2021 року за № 12021163250000142, жодній особі про підозру не повідомлялося, ОСОБА_1 потерпіла у кримінальному провадженні, з її слів сума збитків складає 102 000 грн, збитки не відшкодовані, досудове розслідування продовжується.
Таким чином, посилання ОСОБА_1 та її представника про ймовірні шахрайські дії відносно відповідачки не підтверджені належними та достатніми доказами.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, кошти за кредитним договором було переказано позичальнику на карткових рахунок АТ ПРИВАТБАНК. 
Умовами та правилами АТ ПРИВАТБАНК, визначені обов`язки клієнта банку, в тому числі: клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених Договором, або що суперечать чинному законодавству; Клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення Картки, доступу третіх осіб до Картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї.
Таким чином, відповідачка, будучи клієнтом банку була ознайомлена з вказаними правилами, тож передача нею паролів, кодів SMS або фінансового номеру телефону чи самого електронного платіжного засобу або гаджету з доступом до Приват24 третім особам, зокрема ОСОБА_3 , є порушенням умов безпеки. 
Про відсутність власної вини в розголошенні конфіденційних даних відповідачкою не заявлено. 
Натомість, у відзиві на позовну заяву відповідачка вказує ряд банківських рахунків та здійснених операцій з рахунками на ім`я ОСОБА_9 , що може свідчити про те, що між відповідачкою та вказаною особою не було таємниць щодо номерів банківських рахунків кожного. При цьому, сам факт зняття коштів з карткового рахунку після їх отримання не спростовує факту укладення кредитного договору саме відповідачкою та не свідчить про те, що дані кредитні кошти отримувались без її згоди та не на їх спільні з ОСОБА_3 потреби.
Разом з тим слід зазначити, що ОСОБА_1 мала можливість у будь-який час перевірити власний рахунок і обмежити до нього доступ сторонніх осіб. Як вбачається з витягу з ЄРДР, відповідачка звернулася до поліції з приводу шахрайських дій, які були вчинені у березні 2021 року лише 11.06.2021 року, при цьому, звернення до банку щодо вказаних обставин нею було здійснено лише 30.06.2021 року та повторно 22.02.2022 року.
Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 28.10.2024 року, картку ОСОБА_1 №  НОМЕР_3 було закрито 26.01.2022 року.
За таких обставин твердження відповідачки про те, що кредитний договір вона не укладала, кредитні кошти вона не отримувала, а стала жертвою шахрайських дій, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду за тими доказами, що були надані відповідачем по справі.
Таким чином, судом встановлено, що 26.03.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису було укладено договір про надання фінансових послуг № 2108560729694. 
Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Також, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» зобов`язання перед відповідачкою за договором про надання фінансових послуг виконало, що проте відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала та не повернула наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором.
01.12.2021 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та позивачем було укладено договір факторингу № 1-12 у відповідності до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2108560729694. Вказане підтверджується Актом приймання-передавання Реєстру боржників від 03.12.2021року (додаток № 2), Актом приймання-передавання Реєстру боржників від 03.12.2021року (додаток № 4) та Реєстром боржників від 03.12.2021року (додаток № 3) і Витягом з Реєстру щодо боржника ОСОБА_1 
10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2108560729694. Вказане підтверджується Актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року, Реєстром боржників (додаток №3) і Витягом з Реєстру щодо боржника ОСОБА_1 .
Таким чином позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2108560729694.
За положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачкою, відповідно до умов договору про надання фінансових послуг № 2108560729694 від 26.03.2021 року, що був укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 . 
Суд не вважає слушною позицію відповідачки про те, що їй не було повідомлено про відступлення грошової вимоги новому кредитору, а тому в неї не виникло обов`язку щодо сплати кредитних коштів на рахунок позивача. Так, згідно правової позиції Верховного Суду в постанові від 23.09.2015 року по справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Доказів сплати відповідачкою боргу первісному кредитору суду не надано.
Щодо розрахунку заборгованості відповідачки за договором про надання фінансових послуг № 2108560729694 від 26.03.2021 року, суд керується наступним.
Як зазначає позивач, загальний розмір заборгованості за договором № 2108560729694 від 26.03.2021 року складає 68562,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 64562,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 42790,80 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 38790,80 грн.
Як вбачається з договору про надання фінансових послуг № 2108560729694, паспорту споживчого кредиту (додаток № 3) та графіку платежів (додаток № 2 до договору), ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 4000 грн. строком на 18 днів; 1440 грн – сума відсотків за договором, 560 грн. – комісія, яка підлягає сплаті у випадку несвоєчасної сплати кредиту, орієнтовна загальна вартість позики – 6000 грн. 
Суд вважає обґрунтованими заявлені позивачем до стягнення з відповідачки суму заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 4000 грн.
Щодо частини позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування позикою, суд зазначає наступне.
З наведеної позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17 де суд зазначає, що в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
За умовами паспорту споживчого кредиту, а саме інформація яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 4000 грн. строком на 18 днів; 1440 грн. – сума відсотків за договором сплачується одноразово на 18 день, 560 грн. – комісія, яка підлягає сплаті у випадку несвоєчасної сплати кредиту
З приводу граничного строку кредитування в паспорті споживчого кредиту ніде не відображається, що його строк складає один рік.
Додатково суд зазначає, що позивачем не надано доказів своєї добросовісності щодо звернення до відповідача з підстав повернення кредитних коштів в період після 18 дня (закінчення строку кредитування) і до 26.03.2022. Також не надано доказів того, що починаючи з 26.03.2022 і до моменту подання позову кредиторами вчинялися будь які дії з приводу повернення кредиту. Дані обставини як одна із складових не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Відповідно до графіку платежів загальна вартість кредиту яка підлягали сплаті за користування кредитними коштами складала 5440 гривень. Загальна сума днів кредитування також складала 18 днів. 
На думку суду «пересічний споживач» укладаючи угоду на незначну суму має чітко розуміти умови договору, а особливо строки повернення коштів, тобто такі строки повинні бути чіткими, зрозуміли і без прихованих подвійних стандартів. Суд зауважує, що за графіком платежів (Додаток №2 до Кредитного договору) розраховано саме на 18 днів. 
Строк кредитного договору (п. 1.9 Договору) один рік, містить в собі підміну поняття строку кредитування, що складає 18 днів.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
З огляду на наведене компенсаційний характер заходів відповідальності не відповідає принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. А тому суд вважає за належне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом відповідно до графіку з яких 4000 гривень - основної суми боргу, 1908 гривень - заборгованості за відсотками в межах періоду кредитування ( за процентною ставкою 2,65) оскільки кредит не був повернутий більше 30 днів та 560 гривень комісії, загальна сума складає 6468 гривень.
Розглядаючи заяву представника відповідача про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, суд керується наступним.
Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Як вбачається з умов кредитного договору, дата повернення кредиту визначена як 18 днів – до 12.04.2021 року. Позов поданий до суду 09.10.2024 року.
Водночас, під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, через карантин (COVID-19) перебіг позовної давності було зупинено з 2 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року включно. З 1 липня 2023 року перебіг строків відновлено.
Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строї його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022 року.
Отже, оскільки в цій справі позовна давність не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер, внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану. Відтак, позов до суду подано в межах строків позовної давності. За таких обставин підстави для застосування строків позовної давності відсутні.
Виходячи з вищевикладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши укладення між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору, перехід права вимоги за вказаним договором до позивача, а також наявність заборгованості за ним, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості на загальну суму 6468 грн. 
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн суд керується наступним.
Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України).
Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що у вказаній справі позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 грн, що підтверджуються договором N 01/07/2024 від 01.07.2024 року, прайс-листом АО Лігал Ассістанс», платіжною інструкцією від 12.09.2024 року, заявкою про надання юридичної допомоги № 644 від 05.07.2024 року та Витягом з акту № про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов в розмірі 15,11 відсотків від заявлених позовних вимог сума судових витрат на професійну правничу допомогу складає 1964,3 гривень та судового збору у розмірі в сумі 457,53 гривень, що загалом становить 2421,83 гривень.
На підставі ст. ст. 11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 133,137, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, оф. 306) заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2108560729694 від 26.03.2021 року в розмірі 6468 (шість тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, оф. 306) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 457,53 (чотириста п`ятдесят сім ) гривень 53 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1964 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 30 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне судове рішення складено 29.01.2029 року.

Суддя           О.М.Боков