П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 127/24832/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Гуменюк К.П. 
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П. 
24 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, зафіксоване в режимі фото/відеозйомки, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про скасування постанови головного спеціаліста інспектора з паркування відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради Єфременюка Дениса Максимовича серії ІВ №00177872 від 12.08.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, зафіксоване в режимі фото/відеозйомки.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025 позов задоволено.
Постанову головного спеціаліста інспектора з паркування відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради Єфременюка Дениса Максимовича серії ІВ №00177872від 12.08.2025про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справіпро адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, зафіксоване в режимі фото/відеозйомки,- скасовано.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП закрито.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, окрім іншого, посилається на те, що скасована постанова інспектора з паркування серії ІВ №00177872 від 12.08.2025 взагалі жодним чином не породжує для позивача будь-яких обов`язків та/або прав, оскільки постанову винесено відносно ОСОБА_2 .
Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до постанови головного спеціаліста інспектора з паркування відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради Єфременюка Д.М. серії ІВ №00177872 від 12.08.2025, в режимі фото/відеозйомки 31.07.2025 о 13:37:17 год в м. Вінниця по вул. Хлібна, 21 зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу VOLKSWAGEN, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме - порушення п.15.9 (и) ПДР України зупинка в місцях виїзду з прилеглих територій.
Вказаною постановою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 3ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
Не погодившись із даною постановою ОСОБА_1 оскаржив її до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених головним спеціалістом інспектором з паркування відділу паркування Департаменту транспорту та міської мобільності ВМР Єфременюком Д.М. в оскаржуваній постанові серії ІВ №00177872 від 12.08.2025, спростовання доводів позивача та, відповідно, правомірності прийнятого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог ЗУ «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.15.9(и) ПДР зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
У відповідності до ч.3 ст.122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно примітки суб`єктом правопорушення в статті 122 КУпАП є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до статті 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.
За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення.
Статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача, відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні, на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Нормами статті 279-3 КУпАП регламентовано порядок звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).
Так, згідно статті 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів» від 14 листопада 2018 року №1197 визначено процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу.
Відповідно до статті 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З аналізу наведених положень убачається, що законодавець установив спеціальний позасудовий механізм звільнення власника транспортного засобу від адміністративної відповідальності у випадку, якщо транспортний засіб перебував у володінні чи користуванні іншої особи.
Відповідно до ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
Аналогічне правило закріплено у ст.264 КАС України — право на звернення до адміністративного суду має особа, якщо рішенням суб`єкта владних повноважень порушено саме її права, свободи чи інтереси.
Так, 12.08.2025 року винесено постанову серії ІВ №00177872 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.
Відповідно до змісту постанови, в режимі фото/відеозйомки 31.07.2025 о 13:37:17 год в м. Вінниця по вул. Хлібна, 21 зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу VOLKSWAGEN, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме - порушення п.15.9 (и) ПДР України зупинка в місцях виїзду з прилеглих територій.
У свою чергу, позивач ОСОБА_1 оскаржує постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано.
Виходячи із самої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, враховуючи ст.287 КУпАП та ст.264 КАС України, саме ОСОБА_2 належить право на оскарження постанови.
Факт винесення постанови щодо іншої особи свідчить про відсутність у позивача адміністративної процесуальної дієздатності в частині оскарження спірної постанови та відсутність порушеного права.
Таким чином, ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративної відповідальності у цій справі, його права спірною постановою не порушено, а отже, він не наділений процесуальним правом на її оскарження.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 , є особою за якою зареєстровано транспортний засіб марки "VOLKSWAGEN", д.н.з. НОМЕР_1 , тим самим є належним користувачем цього транспортного засобу та відповідальною особою, яка у випадку вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі, несе адміністративну відповідальність.
Позивач вказує, що він має у користуванні транспортний засіб VOLKSWAGEN, д.н.з. НОМЕР_1 , який 31.07.2025 він припаркував біля будинку №21 по вул. Хлібній, у м.Вінниці.
Водночас, матеріали справи не містять доказів, що власник транспортного засобу ОСОБА_2 у порядку та строки, визначені ч.2 ст.14-1 КУпАП, а саме протягом десяти днів з дня вручення йому постанови, повідомив уповноважений орган про обставини вчинення правопорушення іншою особою.
Нереалізація особою спеціального механізму, передбаченого ч.2 ст.14-1 КУпАП, свідчить про відсутність належних підстав для покладення на орган обов`язку додатково встановлювати іншу можливу особу-порушника поза межами поданих відповідною особою відомостей.
Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Диспозиція цієї статті передбачає, що суд має право у даній категорії справ вирішувати питання про правомірність рішень суб`єкта владних повноважень, але не передбачає можливості визнання рішенням суду дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.
Право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
Таким чином, відсутність у будь-кого прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.
Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої ст.55 Конституції України, ст.ст.2, 6 КАС України.
Аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.
Отже, враховуючи те, що позивачем не доведено порушення його прав чи законних інтересів відповідачем, в задоволенні позову слід відмовити.
Суд першої інстанції, не встановивши належного суб`єкта звернення до суду, розглянув справу по суті та ухвалив рішення щодо правомірності постанови. Нерозгляд питання про належність позивача є істотним порушенням норм процесуального права.
Судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради задовольнити повністю.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України. 

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.