Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 року Справа№200/2025/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

19 березня 2026 року ОСОБА_1 , позивача, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04 листопада 2025 року №046150018859, яким відмовлено в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV ОСОБА_1 з 04 вересня 2025 року, зарахувати до страхового стажу період роботи з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року, з урахуванням раніше виплачених сум пенсій.
За змістом викладеного позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, при ознайомленні з матеріалами електронної пенсійної справи позивачу стало відомо, що при призначенні пенсії за віком, до трудового страхового стажу не зарахований період роботи з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року. У зв`язку з цим, 27 жовтня 2025 року позивач звернувся до пенсійного фонду із заявою щодо зарахування до трудового страхового стажу указаного періоду роботи та здійснення відповідного перерахунку пенсії. За результатами розгляду заяви за принципом «екстериторіальності» рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04 листопада 2025 року №046150018859 відмовлено у перерахунку пенсії за віком. З вищевказаного рішення вбачається, що загальний страховий стаж становить 36 років 5 місяців 25 днів. Відповідач до страхового стажу не зарахував період роботи з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року, оскільки «відсутня інформація про сплату членських внесків профспілки». Однак, позивач вважає, що вказане не може бути підставою для неврахування періоду роботи з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року до його трудового страхового стажу.
Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову. У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV. Позивач повернувся із заявою від 27 жовтня 2025 року №4289 щодо перерахунку пенсії в частині допризначення, у зв`язку з поданими додатковими документами про зарахування періоду роботи з 25 червня 1986 року по 02 жовтня 1989 року до страхового стажу набутого до 01 січня 2004 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 04 листопада 2025 року №046150018859 про відмову в перерахунку пенсії. Загальний страховий стаж особи становить 36 років 5 місяців 25 днів. За результатами розгляду матеріалів пенсійної справи та доданих до заяви документів встановлено, що згідно даних облікової картки члена профспілки № НОМЕР_1 за період роботи з 25 червня 1986 року по 02 жовтня 1989 року відсутня інформація про сплату членських внесків. Крім того, відповідач вважає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, отже, виплата пенсії має здійснюватися означеним управлінням.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та є одержувачем пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується сторонами.
27 жовтня 2025 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії.
04 листопада 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №046150018859 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено наступне.
«Прізвище, ім`я, по батькові заявника(ці): ОСОБА_1 .
Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .
Адреса проживання / місце знаходження: АДРЕСА_1 .
Факт роботи: працює.
Загальний страховий стаж особи становить: 36 років 5 місяців 25 днів.
Звернувся особисто до Пенсійного фонду України із заявою від 27 жовтня 2025 року №4289 – щодо перерахунку допризначення пенсії у зв`язку з поданими додатково документами відповідно Закону України від 09 липня 2023 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058).
До заяви додані наступні документи:
1. Паспорт від 13 жовтня 2005 року НОМЕР_4 .
2. Облікова картка члена профспілки №54465471.
3. Відомості з реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення (перерахунку) пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» вказано, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків. За результатами розгляду матеріалів пенсійної справи та доданих до заяви документів встановлено, що згідно даних облікової картки члена профспілки № НОМЕР_1 за період роботи з 25 червня 1986 року по 02 жовтня 1989 року відсутня інформація про сплату членських внесків.
Вирішено:
Відмовити гр. ОСОБА_1 в проведенні перерахунку допризначення пенсії у зв`язку з поданими додатково документами відповідно до заяви від 27 жовтня 2025 року №4289.».
Судом встановлено, що відповідно до записів №6-8 копії трудової книжки серії НОМЕР_5 від 19 вересня 1982 року, на ім`я ОСОБА_1 , позивач з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року працював на посадах слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду та слюсаря з ремонту КВП та автоматики третього розряду в Мелітопольському локомотивному депо Придніпровської залізничної дороги.
Згідно з обліковою карткою члена профспілки №54465471 від 24 березня 1986 року за період роботи з 25 червня 1986 року по 02 жовтня 1989 року відсутня інформація про сплату членських внесків.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Згідно із статтею 1 Конституції України Україна є соціальною та правовою державою.
Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
До набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із частиною третьою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).
Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що за результатами розгляду матеріалів пенсійної справи та доданих до заяви документів встановлено, що згідно даних облікової картки члена профспілки № НОМЕР_1 за період роботи з 25 червня 1986 року по 02 жовтня 1989 року відсутня інформація про сплату членських внесків, через що позивачу відмовлено в проведенні перерахунку допризначення пенсії у зв`язку з додатково поданими документами відповідно до заяви від 27 жовтня 2025 року №4289.
Як вбачається з матеріалів справи, в електронній пенсійній справі позивача наявна копія трудової книжки серії НОМЕР_5 від 19 вересня 1982 року, на ім`я ОСОБА_1 , що не заперечується відповідачем.
Як встановлено судом вище, що відповідно до записів копії трудової книжки серії НОМЕР_5 від 19 вересня 1982 року позивач з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року працював на посадах слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду та слюсаря з ремонту КВП та автоматики третього розряду в Мелітопольському локомотивному депо Придніпровської залізничної дороги.
Крім того, судом встановлено, що дійсно в обліковій картці члена профспілки №54465471 від 24 березня 1986 року за період роботи з 25 червня 1986 року по 02 жовтня 1989 року відсутня інформація про сплату членських внесків.
Водночас, відповідачем не заперечується факт незарахування до загального страхового стажу позивача періоду роботи позивач з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року.
Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.
Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періоду його роботи, й ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Крім того, на переконання суду, відповідач, у разі незгоди з відомостями, зазначеними в документах позивача, має право на реалізацію повноважень, наданих йому частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, зокрема, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Однак, матеріалах справи не містять відомості про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень скористався таким правом.
У даному випадку позивач не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не отримало (не витребувало) та не перевірило підтверджуючі документи про страховий стаж позивача. Відповідачем не доведено вжиття всіх передбачених законодавством заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.
Наведені обставини свідчать про неналежну перевірку наданих позивачем документів, не забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача та передчасні висновки про відсутність у позивача страхового стажу для перерахунку пенсії, без належного дослідження документів та без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини.
За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Відтак, незарахування стажу лише через неправильне заповнення членського квитка профспілки є порушенням органу Пенсійного фонду України, що посягає на гарантовані Конституцією України права позивача та є проявом надмірного формалізму.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в зарахуванні до його страхового стажу періоду з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року.
Незарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункту 3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29 червня 2010 року № 1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.
Відтак, суд висновує, що відповідач приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення №046150018859 від 04 листопада 2025 року.
З огляду на зазначене, оскільки факт перебування позивачем на роботах, що дають право на призначення пенсії підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що рішення №046150018859 від 04 листопада 2025 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, та є проявом надмірного формалізму, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.
Окрім того, судом враховано, що вказане рішення було прийнято за принципом «екстериторіальності».
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Таким чином, після скасування судом рішення, саме відповідач зобов`язаний, з урахуванням зроблених висновків суду, зарахувати до загального страхового стажу позивача спірний період роботи та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії від 27 жовтня 2025 року, а не з 04 вересня 2025 року, як безпідставно визначає у позовних вимогах позивач.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, №303-A, пункт 29).
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення №046150018859 від 04 листопада 2025 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 27 жовтня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про для задоволення адміністративного позову частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до платіжної інструкції №2.586882489.1 від 23 березня 2026 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1064,96 грн.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми судового збору на користь позивача.
Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення №046150018859 від 04 листопада 2025 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 26 червня 1986 року по 30 вересня 1989 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 27 жовтня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 20 квітня 2026 року.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».
У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя І.С. Молочна