Справа № 420/41931/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 19 грудня 2025 року (документ сформований в системі Електронний суд 18.12.2025) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_3 ), в якій позивач просив:
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію сум податків з доходів фізичних осіб у сумі 15 052,54 грн.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2024 до 12.12.2025;
Стягнути з НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2024 до 12.12.2025 в сумі 485 562,60 грн.
Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у період з 16.07.2013 по 03.04.2024 проходив військову службу в НОМЕР_4 загоні морської охорони Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ). 
Згідно з витягом з наказу від 03.04.2024 №166-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 03.04.2024. 
На виконання рішення суду у справі №600/447/25-а позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення в розмірі 64 391,43 грн.
При виплаті грошового забезпечення відповідачем утримано податок на доходи фізичних осіб, та не виплачено позивачу компенсацію податку на доходи фізичних осіб.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, посилаючись на те, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 “Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу” визначено, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з виплат, одержаних військовослужбовцями виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. 
Пунктами 3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують з військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
Отже відповідачем протиправно не виплачено позивачу компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб. 
Також позивач вважає, що він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України.
Відтак, позивач зазначив, що він виключений зі списків особового складу військової частини з 03.04.2024, а виплата індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду здійснена 12.12.2025. 
Відповідно до довідки відповідача від 15.12.2025 № 151 розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні повні два місяці перед звільненням, становить 785,70 грн. 
Затримка розрахунку при звільненні за період з 03.04.2024 до 12.12.2025 становить 618 календарних днів. 
Отже, ОСОБА_1 має право на отримання середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 485 562,60 грн (618 днів х 785,70 грн = 485 562,60 грн).
До суду 07 січня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що пунктом 4 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Відповідно до п.5 Порядку №44, грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення. 
Представник відповідача зазначив, що Військовою частиною НОМЕР_2 проводився перерахунок та виплата індексації грошового забезпечення на виконання Постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року по адміністративній справі №600/447/25-а, а не виплачувалося саме грошове забезпечення, тому ця виплата не є грошовим забезпеченням та не пов`язана з виконанням обов`язків несення служби, а має характер разової виплати, здійсненої на підставі виконання рішення суду, відтак на неї не поширюються положення п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, а також положення Порядку №44 щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, та ці норми права до виниклих правовідносин не застосовуються. 
У зв`язку із зазначеним військовою частиною НОМЕР_2 було правомірно утримано з нарахованої на виконання рішення суду суми коштів податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15052,54 грн. (18%), та законних підстав для здійснення нарахування та компенсації ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб, відсутні.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення з НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2024 до 12.12.2025 в сумі 485 562,60 грн., представник відповідача зазначив, що позивач не був звільнений з військової служби саме з військової частини НОМЕР_2 .
Так, представник відповідача зазначив, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 24.07.2013 по 03.04.2024. Але 03.04.2024 позивач не звільнявся з військової служби з військової частини НОМЕР_2 , а позивача було переведено для подальшого проходження військової служби в інший підрозділ Державної прикордонної служби України, що підтверджується наказом командира НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 03.04.2024 №166-ОС, в якому зазначено, що його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 03.04.2024 у зв`язку із зарахуванням у розпорядження НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у відповідності до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 15.03.2022 №433-ОС. 
Таким чином, у зв`язку з тим, що позивача було виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 не у зв`язку із звільненням з військової служби, а у зв`язку із направленням для несення військової служби в іншу військову частину, останнім місцем служби позивача, з якої його було звільнено з військової служби є військова частина НОМЕР_6 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) та саме цією військовою частиною позивача мали розрахувати при звільненні, у тому числі і здійснити виплати індексації грошового забезпечення за час проходження служби в інших органах Державної прикордонної служби України, як то зазначено у розпорядженні Адміністрації Держприкордонслужби України №71 від 03.03.2020 року. 
З наведених підстав представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.
Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.
Сторони не заперечують, що позивач проходив військову службу в НОМЕР_4 загоні морської охорони Державної прикордонної служби України.
Так, відповідно до витягу з наказу командира НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 03.04.2024 року № 166-ОС виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення штаб-старшину ОСОБА_1 , який наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України зарахований у розпорядження командира НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.11.2024 року № 1118-ОС штаб-сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 16 листопада 2024 року.
Суд встановив, що на виконання рішення суду у справі №600/447/25-а позивачу 12 грудня 2025 року зараховано на картковий рахунок грошове забезпечення (індексацію грошового забезпечення) в розмірі 64 391,43 грн.
Відповідно до розрахункового листа за грудень 2025 року на виконання рішення суду по справі №600/447/25-а, суд встановив, що відповідачем утримано ПДФО в розмірі 15052,54 грн.
Також відповідачем не заперечується факт відсутності компенсації утриманого ПДФО на користь позивача.
Крім того, судом досліджено розрахунковий лист позивача на дату звільнення (03.04.2024) та довідка про розмір середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби перед переведенням позивача.
Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке. 
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі, - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі, - Порядок №44).
Відповідно до п. 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками 
Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
Згідно з пунктом 2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. 
Пунктом 3 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб.
За змістом пунктів 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Системний аналіз Порядку №44 доводить, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, так й особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення.
Матеріалами справи підтверджено, що на час проходження військової служби позивачу не була виплачена індексація грошового забезпечення, що входить до складу грошового забезпечення, яка була виплачена позивачу вже після виключення позивача із особового складу військової частини, на виконання рішення суду.
Суд зазначає, що присуджена рішенням суду сума грошового забезпечення позивачу мала бути йому виплачена ще під час проходження ним військової служби.
Тому суд доходить висновку, що позивач має право на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.
За таких обставин позовні вимоги: визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб та стягнути з НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію сум податків з доходів фізичних осіб у сумі 15 052,54 грн., є правомірними та належать задоволенню.
Щодо решт позовних вимог, суд зазначає таке.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент звернення до суду), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент звернення до суду), при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
З аналізу нормативно-правових актів, що регулюють проходження військової служби, вбачається, що військовослужбовцю, станом на день виключення зі списку особового складу військової частини, мають бути виплачені усі належні йому кошти, пов`язані з проходженням військової служби.
Суд встановив, що у межах спірних правовідносин позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так як йому станом на день виключення зі списків особового складу 1472 ( НОМЕР_4 загону морської охорони державної прикордонної служби України) не виплачено усіх сум індексації грошового забезпечення.
В даному випадку, позивач вважає, що він має право на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.
Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу командира НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України від 03.04.2024 року № 166-ОС виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення штаб-старшину ОСОБА_1 , який наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України зарахований у розпорядження командира НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
Тобто позивач продовжив військову службу у НОМЕР_5 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України після проходження служби у НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.11.2024 року № 1118-ОС штаб-сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 16 листопада 2024 року.
Отже, у межах спірних правовідносин позивач не був звільнений з військової служби та продовжив проходження служби, з подальшим отриманням відповідного грошового забезпечення.
Між тим, суд зазначає, що у положеннях ст. 117 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за період, який розпочинається у день звільнення працівника (день для остаточного розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП України) і закінчується днем фактичного розрахунку зі звільненим працівником.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивач у межах спірних правовідносин не отримав статусу звільненого працівника у розумінні положень ст. 117 КЗпП України, а як наслідок не отримав права на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Викладений висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 26 червня 2025 року (справа № 400/8927/23), від 21 лютого 2024 року (справа № 520/1897/22).
З наведених вище підстав, решт позовних вимог є безпідставними та не належать задоволенню.
Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є правомірними та належать задоволенню частково.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення ним інших судових витрат, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з НОМЕР_4 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію сум податків з доходів фізичних осіб у сумі 15 052,54 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятдесят дві гривні 54 копійки).
В іншій частині позовних вимог, - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко