ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10320/24  Номер провадження 22-ц/814/620/26	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»
на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 30 липня 2025 року, ухвалене в місті Полтаві під головуванням судді Тімошенко Н. В. 
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року представник ТОВ «Юніт Капітал» звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 945601890 від 18.12.2020 у розмірі 65 969,15 грн, а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Позов мотивовано тим, що 18.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 945601890, згідно умов якого остання отримала у користування кредитні кошти в сумі 18 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування кредитом.
Вказаний договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора.
Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт товариства www.moneyveo.ua, та ознайомилася із Правилами надання грошових коштів у позику та Паспортом споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало відповідачу грошові кошти, які останньою в порядку та на умовах, встановлених договором, повернуті не були.
Загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 945601890 від 18.12.2020 становить 65 969,15 грн та складається з 18 500 грн заборгованості по кредиту та 47 469,15 грн заборгованості по процентам за користування кредитом.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого в подальшому укладено додаткові угоди, предметом яких є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 122 від 23.02.2021 до Договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 43 746,95 грн. 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, до якого в подальшому укладено ряд додаткових угод, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» прийняло належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги № 9 від 30.05.2023, у тому числі до відповідача.
20.08.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 200824, у відповідності до умов якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 945601890 від 18.12.2020.
Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 200824 від 20.08.2024, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 65 969,15 грн.
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювали нарахувань за кредитним договором.
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, з огляду на що позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 30 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал». 
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2025 року стягнуто з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Не погодившись з рішенням суду, представник ТОВ «Юніт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ТОВ «Юніт Капітал» задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при ухваленні рішення судом першої інстанції достовірно встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору із використанням одноразового ідентифікатора, узгодження всіх його істотних умов, факт перерахування кредитних коштів та укладення договорів факторингу, проте безпідставно відмовлено у задоволенні позову через недоведеність переходу прав вимоги до позивача.
Вказує, що з урахуванням визначених строків дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024.
Перехід права вимоги за спірним кредитним договором стосувався чинного зобов`язання на момент його передачі і відбувся на законних підставах, оскільки реєстр прав вимоги підписано після укладення кредитного договору з відповідачем.
Наголошує, що укладання договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до моменту виникнення кредитних правовідносин із боржником, не свідчить про недійсність переходу прав вимоги новому кредитору оскільки перехід прав вимоги відбувається саме у момент підписання реєстрів прав вимоги. Станом на момент укладення кредитного договору зазначені договори факторингу були чинними, а тому є підставою для подальшої передачі прав вимоги. 
Звертає увагу на те, що надані позивачем витяги з Реєстрів прав вимоги до Договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, № 05/0820-01 від 05.08.2020 та № 200824 від 20.08.2024 підписані уповноваженими особами та містять печатки, а також у них зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін, та відповідають загальним вимогам належності і допустимості доказів, передбаченим статтями 76 та 77 ЦПК України.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність переходу права вимоги ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. 
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що 18.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 945601890, відповідно умов якого кредитодавець надав позичальникові фінансовий кредит на споживчі цілі на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених в цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» (а. с. 54-56, т. 1).
За умовами договору грошові кошти в позику на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 18 500 грн надані позичальнику строком на 30 днів від дати отримання кредиту, що визначено сторонами як Дисконтний період, з перенесенням щоразу зобов`язання позичальника на один календарний день після закінчення Дисконтного періоду, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду, у разі невиконання позичальником свого зобов`язання з повернення основної суми кредиту (пункт 1.7, Договору).
Відповідно до підпунктів 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 пункту 1.4 Договору проценти за кредитом у Дисконтний період визначено сторонами за дисконтною процентною ставкою в розмірі 62,22 процентів річних, що становить 0,17 процентів від суми кредиту за кожен день. За умови продовження строку Дисконтного періоду за ініціативою позичальника на умовах пункту 1.3 Договору нарахування процентів за кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 416,15 процентів річних, що становить 1,14 процентів в день від суми кредиту за кожен день. Якщо позичальник продовжує користуватися кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.3 Договору, умови нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою скасовуються та з дати надання кредиту застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 622,20 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, а у разі перенесення зобов`язання позичальника в порядку, встановленому підпунктом 1.7.1, з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 841,80 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Вказаний договір кредитної лінії укладений в електронній формі та підписаний позичальником ОСОБА_1 18.12.2020 о 14:09:10 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV72Т9G, що є аналогом власноручного підпису. 
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 23.02.2021 становив 43 319,60 грн, що складається з 18 500 грн тіла кредиту та 25 246,95 грн нарахованих процентів за кредитом за період з 18.12.2020 по 23.02.2021 (а. с. 37-38, т. 1).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 76-79, т. 1).
Згідно пункту 4.1. вказаного договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог за формою, встановленому у відповідному додатку до договору. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги. 
У подальшому до вказаного договору було укладено додаткові угоди № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, якими внесено зміни до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 у частині строку дії договору, який продовжено до 31 грудня 2024 року включно (а. с. 9, 11-14,16,17, т. 1).
За наданим ТОВ «Таліон плюс» розрахунком заборгованості станом на 30.05.2023 розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 945601890 від 18.12.2020 складає 65 969,15 грн, з яких: 18 500 грн - тіло кредиту, 47 469,15 грн - нараховані проценти за кредитом по 30.05.2023 (а. с. 40, т. 1).
05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, до якого в подальшому було укладено Додаткову угоду № 3 від 30.12.2022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» право грошової вимоги до боржників, у тому числі згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 945601890 у загальному розмірі 65 969,15 грн, з яких: 18 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 47 469,15 грн - сума заборгованості за процентами (а. с. 18-22, 25, 31-32, т. 1).
20.08.2024 між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 200824, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а. с. 26-29, т. 1).
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 200824 від 20.08.2024 ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 945601890 у загальному розмірі 65 969,15 грн, з яких: 18 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 47 469,15 грн - сума заборгованості за процентами по кредиту (а. с. 33-34, т. 1).
На час подання позовної заяви та розгляду справи в суді заборгованість за кредитним договором № 945601890 відповідачем ОСОБА_1 не сплачена.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту переходу права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 945601890 від 18.12.2020, оскільки на момент укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018, у первісного кредитора ще не виникло право вимоги до відповідача, а відтак, таке право не могло бути передано в порядку правонаступництва. Також суд вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу.
Проте, такі висновки суду не відповідають нормам матеріального права та встановленим фактичним обставинам справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Тобто договір факторингу є договором відступлення права вимоги у грошовому зобов`язанні, на підставі якого відбувається відповідна заміна кредитора в обсязі прав, що належали первісному кредитору на момент переходу цих прав.
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Положеннями статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже, за договором факторингу може бути відступлене право майбутньої вимоги, строк виконання якої ще не настав. Для висновку щодо переходу прав від первісного кредитора до правонаступника має значення момент переходу цих прав.
Як вбачається з Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», із змінами, внесеними Додатковими угодами № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, що підписані його сторонами, даний договір діяв як на час укладення спірного кредитного договору з відповідачем № 9455601890 від 18.12.2020, так і на час підписання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» Реєстру прав вимоги № 122 від 23.02.2021 на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до пункту 4.1. якого право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному Додатку.
Згідно Реєстру прав вимоги № 122 від 23.02.2021 на умовах Договору клієнт відступив фактору право вимоги, у тому числі до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 9455601890 від 18.12.2020 на суму заборгованості 43 746,95 грн, що складається з 18 500 грн заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) та 25 246,95 грн заборгованості про процентам (а. с. 73-74, т. 1).
Таким чином, права кредитора за спірним кредитним договором перейшли до ТОВ «Таліон плюс» 23.02.2021 - після виникнення права вимоги до боржника ОСОБА_1 у первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідно в порядку подальшого правонаступництва таке право було набуте позивачем - ТОВ «Юніт Капітал» за договорами, презумпція правомірності яких відповідно до статті 204 ЦК України спростована не була, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув, що призвело до помилкового вирішення справи.
Укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з відповідачем не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним, а право вимоги по кредитному договору № 9455601890 від 18.12.2020 були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі реєстру прав вимоги № 122 від 23.02.2021. 
За умовами договорів факторингу права грошової вимоги за вказаними договорами вважаються відступленими новому кредитору з моменту підписання сторонами договору та відповідного Реєстру боржників.
Оскільки сторони договорів факторингу пов`язали перехід права від клієнта до фактора із підписанням відповідного Реєстру прав вимоги/Реєстру боржників, здійснення оплати за такими договорами правового значення по справі не має. 
Наявні у матеріалах справи договори щодо відступлення права вимоги з додатками у виді Реєстру боржників підписані їх сторонами, містять інформацію про заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 9455601890 від 18.12.2020 та є належними і допустимими доказами переходу прав кредитора до позивача у спірних правовідносинах. 
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18)). 
Згідно зі статтями 526-530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та в установлений строк (термін).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (стаття 1054 ЦК України).
Право кредитодавця на одержання процентів за кредитом, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором, та відповідно обов`язок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами передбачено також частиною першою статті 1048, статтею 1056-1, статтею 536 ЦК України.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статті 16 ЦК України, статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на судовий захист у разі порушення, невизнання або оспорювання її цивільних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається апеляційним судом, на підтвердження факту надання відповідачу кредиту надано копію платіжного доручення від 18.12.2020 № 0343712с-3а78-4f7b-867f-44ad79be32f7 про перерахування на рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 18 500 грн з відміткою в призначенні платежу, що дані кошти перераховуються на підставі договору № 945601890 від 18.12.2020 (а. с. 66, т. 1)
У свою чергу ОСОБА_1 не навела заперечень та не надала доказів, що вказаний рахунок із зазначеними реквізитами їй не належить.
Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором № 9455601890 від 18.12.2020 ні первісному кредитору, ні наступним новим кредиторам, тому наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості та процентів у межах погодженого строку кредитування, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам права, що регулюють спірні правовідносини.
Оскільки після закінчення Дисконтного періоду - спливу 30 днів від дати отримання кредиту відповідач продовжила користуватись кредитними коштами, цей факт, як відкладальна обставина, що обумовлює зміну прав та обов`язків сторін у розумінні частини першої статті 212 ЦК України, погоджена сторонами у пункті 1.7 Договору, є достатньою підставою для продовження строку кредитування кожен раз на один календарний день до повернення основної суми кредиту, але не більше, ніж на 90 календарних днів з дати закінчення Дисконтного періоду, що встановлює загальний строк правомірного користування кредитом відповідачем - 120 календарних днів від дати отримання кредиту. 
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 18 500 грн та проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування у сумі 47 769,15 грн, а всього 65 969,15 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказаного не врахував, не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав переходу права вимоги за спірним кредитним договором до позивача, що призвело до неправильного вирішення справи.
За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «Юніт Капітал».
Відповідно до частин першої, пункту 1 частини другої, частини тринадцятої статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Як вбачається з платіжних інструкцій від 18.09.2024 № 5240, від 28.08.2025 № 25581 та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, за подання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» було сплачено 2422,40 грн судового збору, за подання апеляційної скарги - 3 633,60 грн судового збору, а всього сплачено 6 056 грн судового збору, які за результатами розгляду справи покладаються на відповідача.
Крім того, ТОВ «Юніт Капітал» заявило про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката на підставі договору про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26.08.2024, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» у сумі 6 000 грн. Дана заява підлягає частковому задоволенню з урахуванням обсягу робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частини друга, третя статті 137 ЦПК України), а також критерію реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та вимог добросовісності і справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначено, що Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар та неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Враховуючи, що матеріали справи формуються самим позивачем, консультації та вивчення адвокатом матеріалів справи загальною сумою 1 000 грн охоплюються послугою зі здійснення підготовки позовної заяви, тому такі витрати як окрема послуга не є обґрунтованими, а розмір заявлених витрат на складання адвокатом позовної заяви за 5 000 грн не відповідає критерію розумності, з огляду на те, що позовні заяви в інтересах фінансових установ є стандартними та базуються на аналогічних обставинах справи, умовах кредитних договорів і нормах законодавства, та не є справедливими по відношенню до іншої сторони. 
За таких обставин, керуючись принципами обґрунтованості, розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що компенсації позивачеві відповідачем підлягає 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, тому у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування основного рішення, то і додаткове рішення суду підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 30 липня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 19 листопада 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 945601890 від 18.12.2020 у розмірі 65 969,15 грн, з яких: 18 500 грн - основна сума боргу та 47 469,15 грн - проценти за кредитом.
Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 6 056 грн та 3 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна