Справа № 199/15311/25
(2-о/199/93/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

15 квітня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Богун О.О., 
присяжних Ломоносової О.О. , Погорілої Н.І.
при секретареві Дубовик А.П., 
за участі учасників справи:
заявника ОСОБА_1 
представника заявника ОСОБА_2 
заінтерисована особа ОСОБА_3 
представник заінтересованої особи НосенкоІ.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського районну Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , Амур - Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про усиновлення неповнолітньої дитини та внесення змін до актового запису про народження дитини, - 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав що з 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 9 листопада 2018 року подружжя зареєструвало шлюб. Подружжя має спільну малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того разом з подружжям проживає малолітня донька ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також ОСОБА_1 має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 яка не проживає разом з ними. 
У ОСОБА_5 з народження немає батька, оскільки відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані зі слів матері ОСОБА_3 відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується витягом 00023829952 від 03.09.2019 року.
У зв`язку з вказаними обставинами, ОСОБА_1 виховує та утримує малолітню ОСОБА_5 від самого народження як власну доньку. Дитина називає та вважає ОСОБА_1 своїм батьком, між ними склалися теплі дружні стосунки, добрий емоційний контакт. Мілана як і кожна дитина, потребує батьківської турботи та підтримки, яку їй надає ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 є матеріально забезпечений та має усі можливості для усиновлення ОСОБА_5 .
ОСОБА_1 разом з дружиною та трьома дітьми проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 . У квартирі є всі зручності для комфортного проживання. Стосунки в сім`ї доброзичливі, дружні.
ОСОБА_1 є працевлаштованим, обмежено дієздатним чи недієздатним визнаний не був, батьківських прав не позбавлявся, що підтверджується листом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська №01-22/220/2024 від 24.07.2024 року.
Згідно медичного висновку ОСОБА_1 має добрий стан здоров`я, інфекційними захворюваннями не хворіє. Антитіл до ВІЛ не виявлено, флюорографія паталогічних змін не виявила. Наркотичних речовин не вживає. Спиртними напоями не зловживає. На обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері не перебуває. 
ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має. В розшуку не перебуває.
Мати неповнолітньої ОСОБА_5 дала згоду на усиновлення дитини, про що свідчить нотаріально посвідчена заява матері.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 бажає усиновити доньку своєї дружини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим звертається із даною заявою до суду.
Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до свого провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку окремого позовного провадження.
15 квітня 2026 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.
Заявник в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник заявника в судовому засіданні пояснив що питання усиновлення вже розглядалось суддею Авраменко в 2024 році але на той момент заявник не був офіційно працевлаштованим.
Представник заінтересованої особи в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги.
Заінтерисована особа в судовому засіданні усиновлення підтримала.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 3, 4, 5, 7 Сімейного Кодексу України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятою 24.04.1967 року в Страсбурзі, і яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.
Принцип 6 Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1959 року Генеральної Асамблеї ООН проголошує що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли є можливість, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов`язок здійснювати особливе турбування про дітей, немаючих сім`ї та про дітей немаючих достатніх засобів до існування.
Стаття 20 Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1959 року Генеральної Асамблеї ООН відзначає, що одним з власних як найкращих інтересів дитини є її усиновлення.
Відповідно до ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Згідно ч.1 ст. 208 СК України, усиновленою може бути дитина. Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 211 СК України, усиновлювачем може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Різниця у віці між усиновлювачем та дитиною не може бути більшою ніж сорок п`ять років (ч.ч. 1, 2 ст. 211 СК України).
Згідно ст. 217 СК України, усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Якщо мати чи батько дитини є неповнолітніми, крім їхньої згоди на усиновлення потрібна згода їхніх батьків. Письмова згода матері на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.
Статтею 218 СК України передбачено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.
Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.
Принцип 6 Конвенції "Про права дитини" Генеральної Асамблеї ООН проголошує що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння.
Статтею 20 Конвенції "Про права дитини" Генеральної Асамблеї ООН відзначено, що одним з власних як найкращих інтересів дитини є її усиновлення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухвалюючи рішення згідно зі статтею 255 ЦПК України, суд повинен обґрунтовувати задоволення чи відхилення заяви про усиновлення.
Відповідно до статей 3, 4, 5, 7 Сімейного Кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.
Згідно ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 208 СК України усиновленою може бути дитина.
Згідно ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Мати, батько дитини мають право відкликати свою згоду на усиновлення до набрання чинності рішенням суду про усиновлення.
Відповідно до ст. 218 СК України для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.
Згідно ст. 223 СК України особа, яка бажає усиновити дитину, подає до суду заяву про усиновлення.
Згідно ст. 211 СК України усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років.
Відповідно до положень статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.
При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.
Відповідно до ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтями 80-81 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 статті 212 СК України визначено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути усиновлювачами особи: обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за злочини проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів; за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства; перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем.
Суд зазначає, що звернення до суду зі заявою про усиновлення не повинно бути зумовлено бажанням досягнути іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично).
Під час розгляду даної справи у суду виникли обґрунтовані сумніви щодо добросовісності усиновлення. Суд вважає, що такими діями заявник намагається приховати або створити для себе інші правові наслідки та умови, що пов`язані із усиновленням. Усиновлення повинно мати на меті створення умов для повноцінного розвитку і виховання дитини, забезпечення найкращих інтересів дитини, а не створення передумов для виникнення інших прав у заявника або звільнення від мобілізації заявника на період воєнного стану. Тобто, сам по собі інститут усиновлення не повинен бути формальним та не може підміняти собою та не створювати умови для реалізації прав лише заявника.
У даному випадку заявник не надала чітких і переконливих тверджень про дійсні наміри усиновлення, не говорила про любов до дитини, взаємну повагу, намір утримувати та виховувати дітей.
При цьому, суд забезпечує охорону, захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав та створює умови для реалізації особою певних прав. Судовий захист не може існувати для захисту фіктивних, мнимих та штучних судових проваджень, які провадяться з іншою метою.
Враховує вищевказані обставини, суд вважає дане усиновлення не доцільним та таким, що не відповідає інтересам дітей.
Керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України та ст.ст. 213, 217, 218, 220, 223, 224, 229, 231, 233 СК України, суд, -Керуючись ст. ст. 207, 211, 229 СК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 310, 313, 314 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського районну Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , Амур - Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про усиновлення неповнолітньої дитини та внесення змін до актового запису про народження дитини - залишити без задоволення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення буде складено та проголошено протягом 10 днів.

Суддя О.О. Богун

15.04.2026