Справа № 127/40992/25
Провадження № 2/127/9969/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

06 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСМТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що 13.11.2023між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 1331734459862, відповідно до умов якого Відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн шляхом їх перерахування на платіжний картковий рахунок.
Позивач зазначає, що кредитний договір було укладено в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилався на номер мобільного телефону Відповідача, у зв`язку з чим такий правочин відповідає вимогам законодавства щодо письмової форми договору та підтверджує волевиявлення сторін.
Надалі, у зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів, утворилася заборгованість.
22.07.2024 між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 22072024, відповідно до якого до Позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
Станом на момент звернення до суду, заборгованість Відповідача за кредитним договором становить 16000,00 грн, з яких: 4000,00 грн — тіло кредиту, 12000,00 грн — нараховані проценти, інші платежі (штрафи, пеня, комісії) відсутні.
Позивач зазначає, що Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим на адресу Відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та досудову вимогу про погашення заборгованості, однак вказані вимоги залишені без задоволення.
У позовній заяві Позивач також посилається на положення Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», а також на правові позиції Верховного Суду щодо дійсності електронних договорів, укладених із використанням одноразового ідентифікатора.
Крім того, Позивач просить суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами справи, без участі його представника, та у разі неявки Відповідача — ухвалити заочне рішення.
Також Позивач просить стягнути з Відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Позовні вимоги зводяться до стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 16000,00 грн та судових витрат.
Ухвалою суду від 15.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
В період розгляду спрощеного позовного провадження по даній справі заяв, клопотань та заперечень у порядку ст. 182 ЦПК України, сторонами подано до суду не було. Крім того, відзиву на позовну заяву відповідачем до суду подано не було.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.
Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 ЦПК України.
Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статей 76–81, 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення з огляду на таке.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є стягнення заборгованості.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними.
За приписами статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (у тому числі електронній) формі. Електронний правочин, підписаний у порядку, визначеному законом, прирівнюється до письмового правочину.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, вважається таким, що укладений у письмовій формі.
Правове регулювання електронних правочинів також здійснюється Законом України «Про електронну комерцію», згідно з яким електронний договір є таким, що укладений у письмовій формі, а його підписання може здійснюватися шляхом використання одноразового ідентифікатора (одноразового пароля), який надсилається користувачу засобами телекомунікаційного зв`язку.
Суд враховує, що відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних та використовуються для ідентифікації підписувача.
Аналогічна правова позиція неодноразово викладена у практиці Верховного Суду, зокрема у постановах Касаційного цивільного суду у справах щодо визнання дійсності кредитних договорів, укладених із використанням одноразового ідентифікатора, де зазначено, що такі правочини відповідають вимогам письмової форми та породжують цивільно-правові наслідки для сторін.
Таким чином, судом встановлено, що між первісним кредитодавцем та відповідачем було укладено кредитний договір № 1331734459862 від 13.11.2023 року, за умовами якого Відповідач отримав грошові кошти у розмірі 4000,00 грн та зобов`язався повернути їх у визначений строк зі сплатою процентів.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтями 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Суд також враховує положення статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання та зобов`язаний сплатити суму боргу.
Щодо переходу права вимоги суд зазначає наступне.
Відповідно до статей 512–514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги за правочином. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2024 року між первісним кредитором та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу, відповідно до якого до Позивача перейшло право грошової вимоги за спірним кредитним договором.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) набуває право грошової вимоги до боржника та має право вимагати її виконання.
Суд також враховує положення статті 1082 ЦК України, відповідно до якої боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови належного повідомлення про відступлення права грошової вимоги.
З наданих доказів вбачається, що Відповідач був повідомлений про відступлення права вимоги та зміну кредитора, однак належного виконання зобов`язання не здійснив.
Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що правочин є чинним і породжує юридичні наслідки, доки не буде визнаний недійсним у встановленому законом порядку. Доказів недійсності кредитного договору або договору факторингу суду не надано.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивач набув право вимоги у встановленому законом порядку, а зобов`язання відповідача щодо повернення кредиту та сплати процентів є дійсними та такими, що підлягають виконанню.
Оцінюючи доводи позивача щодо розміру заборгованості, суд виходить із наданого розрахунку, який узгоджується з умовами кредитного договору та договору факторингу, та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.
Відповідач заперечень проти позову не подав, розрахунок заборгованості не оспорив, доказів погашення заборгованості повністю або частково не надав.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Відсутність заперечень з боку відповідача не звільняє позивача від доказування, однак подані докази у сукупності є достатніми для встановлення обґрунтованості позову.
Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, невиконання ним зобов`язань щодо їх повернення, а також наявність у позивача права вимоги внаслідок відступлення права вимоги за договором факторингу.
З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підлягають задоволенню у повному обсязі як такі, що ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені належними доказами.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає задоволення повністю, тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне.
Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду наступні документи: 1) копію договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року; 2) копію додаткової угоди 1331734459862 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року; 3) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості; 4) копію акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом загальною вартістю 6000,00 грн.; 5) копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про доведеність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді в розмірі 6000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
На підставі викладеного та керуючись ст. .16, 257, 258, 526, 527, 530, 1049, 1050 ЦК України, ст. 19, 27, 83, 175, 274-275, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1331734459862 від 13.11.2023 року у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», адреса: Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, код ЄДРПОУ 42649746.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 10.04.2026.

Суддя