КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/4649/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі адвоката Захарчука І. А., в інтересах ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Ковбасюк О. О.
від 16 вересня 2025 року
у цивільній справі № 758/12864/24 Подільського районного суду міста Києва
за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 
про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 78 375 грн 91 коп., моральну шкоду у розмірі 100 000 грн та судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.11.2023 ОСОБА_1 , будучи власником двох собак породи Середньоазіатська вівчарка (алабай), допустила вільний вигул собак за межами подвір`я без намордників та поводків, тим самим не забезпечила безпеку дорослих людей, дітей та тварин від заподіяння шкоди цими собаками та наразила їх на небезпеку. Собаки породи Середньоазіатська вівчарка (алабай), (кобель та сука), близько 14 год 00 хв здійснили напад на ОСОБА_2 та її собаку породи хаскі у парку Гірка Крістера у Подільському районі міста Києва, чим заподіяли шкоду здоров`ю останнім. Під час нападу вказані собаки здійснили напад на ОСОБА_2 , хапаючи її за різні ділянки одягу, тулуб та кінцівки. При цьому, вказані собаки також спричинили фізичні ушкодження собаці породи хаскі, власником якої є ОСОБА_2 , у вигляді кусаних інфікованих ран в області поперекового відділу хребта, бічної стінки черевної порожнини, травми м`яких тканин, гострої кровотечі.
Вказувала, що 16.11.2023 ОСОБА_2 звернулась із заявою про вчинення нападу двома собаками породи Середньоазійська вівчарка (алабай) до правоохоронних органів м. Києва. 21.11.2023 Подільським управлінням поліції ГУНП у м. Києві складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 269405 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП. 02.02.2024 Подільським районним судом м. Києва за результатами розгляду вказаного протоколу прийнято постанову у справі № 758/14235/23, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 30.04.2024 вказану постанову суду залишено без змін.
16.09.2024 ОСОБА_2 направила на адресу ОСОБА_1 вимогу про виконання взятих на себе зобов`язань стосовно матеріальних витрат та моральної шкоди в позасудовому порядку. Фактично відповідач проігнорувала письмові звернення позивача, чим порушила її права, а тому позивач звернулась іх даним позовом до суду.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 3 633 грн 60 коп.
Зазначає, що судом було безпідставно порушено право представника позивача на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, попри наявність відповідної ухвали про задоволення такого клопотання від 10.09.2025. Звертає увагу на те, що в тексті рішення міститься недостовірна інформація про нібито подання представником заяви про розгляд справи за його відсутності, хоча така заява не складалася та не подавалася. Наполягає на тому, що суд першої інстанції не застосував положення ст. 1187 ЦК України, яка встановлює презумпцію відповідальності власника тварини як джерела підвищеної небезпеки. Вказує, що собаки породи Середньоазіатська вівчарка (алабай) включені до переліку небезпечних порід собак (постанова КМУ № 1164 від 10.11.2021), що покладає на власника тягар доведення відсутності своєї вини.
Апелянт наголошує, що закриття адміністративного провадження (справа № 758/14235/23) за відсутністю складу правопорушення за ст. 154 КУпАП не має преюдиційного значення для цивільної справи, оскільки цивільно-правова відповідальність ґрунтується на факті завдання шкоди, а не на наявності адмінпроступку. Стверджує, що суд першої інстанції вибірково та неповно оцінив докази, зокрема проігнорував відеозапис програми «ТСН», де відповідачка публічно визнала факт володіння собаками та просила вибачення за напад. Зазначає про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між неналежним утриманням тварин (вигул без намордників і поводків) та заподіяною майновою шкодою у розмірі 78 375,91 грн (витрати на лікування собаки). Акцентує на безпідставності відмови у стягненні моральної шкоди в сумі 100 000 грн, оскільки факт нападу спричинив позивачці значні душевні страждання та психологічну травму. Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 (справа № 216/3521/16-ц) щодо обов`язковості компенсації моральної шкоди у разі порушення прав особи.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Захарчук І. А. , в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скарг залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.
Зазначає, що постановою суду, яка набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї було закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Стверджує, що судами в межах адміністративної справи було встановлено відсутність доказів її причетності до подій, що мали місце 16.11.2023. Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений лише через шість днів після інциденту на основі припущень позивача. Відповідач заперечує факт того, що саме її собаки нанесли травми тварині позивача, вказуючи на наявність інших собак такої ж породи у приватному секторі району. Наголошує на відсутності протиправної поведінки, вини та причинного зв`язку між її діями та заявленою шкодою. Вважає заявлений розмір моральної шкоди у 100 000 грн необґрунтованим та не підтвердженим жодними експертними висновками. Щодо майнової шкоди зазначає, що частина витрат стосується придбання їжі та речей, які не мають відношення до лікування, а необхідність інших витрат не підтверджена рецептами лікарів. Також вказує на неприпустимість стягнення витрат на правничу допомогу, понесених в межах адміністративної справи.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Захарчук І. А., в інтересах ОСОБА_1 , заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., пояснення адвоката Захарчук І. А., в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що 21.11.2023 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП щодо обставин, які мали місце 16.11.2023.
02.02.2024 Подільським районним судом міста Києва прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення №758/14235/23 за результатами розгляду вказаного протоколу, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 154 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У даній справі суд встановив: «При цьому протоколи про адміністративні правопорушення не містять інформації про кількість собак, належних ОСОБА_1 , а лише зазначено - собаки, відсутні їхні клички та фото, не зазначено свідків, а також суд ураховує, що протоколи складено 21.11.2023, тобто через шість днів після інкримінованого правопорушення - 16.11.2023. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що останні не містять належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних правопорушень».
Постановою Київського апеляційного суду від 30.04.2024 вказану постанову суду залишено без змін.
Звертаючись до суду, позивачка вважала, що її право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та право власності на майно були порушені внаслідок нападу собак небезпечної породи, що належать відповідачці, а тому обраний нею спосіб захисту полягає у повному відшкодуванні завданої майнової шкоди та компенсації моральних страждань.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки відповідача та наявності причинно-наслідкового зв`язку між її діями та завданою шкодою. Встановивши, що постановою суду в адміністративній справі провадження відносно відповідача було закрито за відсутністю складу правопорушення, суд дійшов висновку про непідтвердженість вини останньої. Суд зазначив, що сам по собі факт наявності у власності відповідача собак на час складення протоколу не може бути безумовним доказом її винної поведінки у конкретному інциденті. Оцінюючи надані докази, суд першої інстанції вказав, що відомості про факти заподіяння шкоди саме собаками відповідача ґрунтуються на припущеннях, які не спростовують висновків адміністративного суду. Суд керувався загальними засадами деліктної відповідальності, передбаченими статтями 1166 та 1167 ЦК України, та дійшов висновку про відсутність складу цивільного правопорушення.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, вважаючи їх такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що правовий режим утримання собак небезпечних порід регулюється сукупністю норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з утриманням службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
Собаки породи Середньоазіатська вівчарка (алабай) згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1164 від 10.11.2021 включені до Переліку небезпечних порід собак. Таким чином, володілець такої тварини несе відповідальність за завдану нею шкоду як за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, що передбачає особливий порядок відшкодування, за якого відповідальність настає незалежно від наявності вини володільця (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 641/5063/16-ц).
Колегія суддів наголошує, що згідно зі статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди цією твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Спеціальні вимоги до вигулу собак встановлені статтею 22 зазначеного Закону, відповідно до якої особа, яка утримує тварину, зобов`язана забезпечити наявність намордника та повідка, необхідних для вигулу поза місцем постійного утримання. Статтею 12 цього Закону передбачено імперативне положення, за яким шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.
Системний аналіз зазначених норм у поєднанні з положеннями статті 1166 ЦК України свідчить, що для покладення на відповідачку обов`язку з відшкодування шкоди достатньо встановлення факту нападу собак, приналежності цих собак відповідачці та наявності шкоди. Верховний Суд у постанові від 28.02.2019 у справі № 755/7214/17 зазначив, що в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини заподіювача шкоди, і саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Враховуючи, що собаки відповідачки знаходилися за межами її домоволодіння без намордників та повідків, мало місце пряме порушення вимог статті 22 Закону № 3447-IV, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідачки щодо забезпечення безпеки оточуючих.
Колегія суддів також враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22, де зазначено, що зобов`язання про компенсацію шкоди виникає за умови встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, після чого відбувається розподіл тягаря доказування. Оскільки позивачка довела факт нападу саме собак відповідачки (що підтверджується поясненнями у протоколі поліції та відеозаписом), а відповідачка не спростувала презумпцію своєї вини та не довела наявність обставин, які б звільняли її від відповідальності згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є помилковим.
Зокрема, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 269405, у якому відповідачка власноруч у графі пояснень зазначила про зобов`язання відшкодувати позивачці майнову шкоду. Такий запис, зроблений особою добровільно, є позасудовим визнанням обставин справи (факту інциденту та своєї відповідальності за нього), що згідно зі статтею 82 ЦПК України звільняє позивача від необхідності доказування цих обставин у загальному порядку. Сам факт закриття адміністративної справи за відсутністю складу правопорушення не анулює юридичного значення власноручного тексту пояснень відповідачки як доказу визнання нею причинно-наслідкового зв`язку між діями її собак та завданою шкодою.
Крім того, наявний у матеріалах справи відеозапис програми новин «ТСН» підтверджує, що відповідачка в ході публічного спілкування з іншими власниками собак та позивачкою визнала факт події та підтвердила, що очікувала на контакт із власницею постраждалого собаки хаски (позивачкою) для врегулювання конфлікту. Такі дії відповідачки є послідовними та в сукупності з поясненнями у протоколі свідчать про визнання нею обставин нападу.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка на підтвердження своїх вимог надала суду сукупність доказів: протокол про адміністративне правопорушення з власноручним записом відповідачки про готовність відшкодувати шкоду та відеозапис програми «ТСН», на якому відповідачка вступає у діалог з позивачкою та іншими власниками собак, фактично визнаючи свою причетність до інциденту. Натомість, відповідачка, заперечуючи проти позову, обмежилася лише усними твердженнями про те, що собаки на відео їй не належать, а напад могли вчинити тварини третіх осіб (сусідів). 
Колегія суддів зауважує, що заперечення відповідачки мають характер загальних припущень та не підкріплені жодними належними чи допустимими доказами. Будучи власницею двох собак породи алабай, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідачка мала об`єктивну можливість надати суду докази для індивідуалізації власних тварин (ветеринарні паспорти, фото- чи відеоматеріали, свідоцтва про реєстрацію тощо), які б дозволили суду порівняти їх із тваринами, зафіксованими на місці події чи у відеосюжеті. Відповідачка також не вказала конкретних осіб (сусідів), які нібито утримують схожих собак, не заявила клопотання про їх допит як свідків, що робить її посилання на «собак третіх осіб» голослівними.
Більше того, диспозитивна поведінка відповідачки після інциденту - а саме її вихід до журналістів для пояснень та обіцянка відшкодувати кошти у протоколі - суперечить її нинішній процесуальній позиції щодо непричетності до події. Враховуючи стандарт «балансу ймовірностей», колегія суддів приходить до переконання, що факт належності собак саме відповідачці є доведеним, оскільки версія позивачки підтверджена прямими та непрямими доказами, тоді як версія відповідачки не підкріплена жодним фактичним даним
Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам у їх сукупності, чим порушив вимоги статті 89 ЦПК України щодо всебічного та об`єктивного дослідження доказів. Відсутність суб`єктивної сторони проступку, вчинення якого передбачає адміністративну відповідальність, не виключає обов`язку власника джерела підвищеної небезпеки відшкодувати шкоду в цивільно-правовому порядку.
Щодо розміру майнової шкоди, колегія суддів виходить із принципів повноти відшкодування збитків, закріплених статтями 22 та 1166 ЦК України. Позивачкою на підтвердження понесених витрат надано фіскальні чеки та рахунки ветеринарних установ, що охоплюють період активного лікування тварини після нападу 16.11.2023.
Проаналізувавши надані докази, колегія суддів зазначає, що до складу майнової шкоди підлягають включенню лише ті витрати, які мають прямий та безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із пошкодженням здоров`я тварини та є необхідними для відновлення її стану.
Колегія суддів погоджується з необхідністю виключення із розрахунку витрат на придбання корму для тварини, оскільки обов`язок щодо утримання та годування тварини лежить на власнику незалежно від факту завдання шкоди, а доказів призначення спеціалізованого лікувального харчування матеріали справи не містять. Також не підлягають врахуванню витрати на придбання лікарських засобів у мережах аптек загального профілю (не ветеринарних), оскільки за наявними документами неможливо достовірно встановити призначення цих препаратів саме для лікування постраждалої тварини та особу, якій вони були прописані. Крім того, судом не приймаються як докази нечитабельні чеки, зміст яких не дозволяє ідентифікувати придбаний товар чи отриману послугу.
Разом з тим, обґрунтованими та підтвердженими є витрати на безпосередні ветеринарні послуги, що включають: первинну та повторні консультації спеціалістів, хірургічне втручання (операція), тривалий наркоз, стаціонарне утримання тварини у критичний період, проведення внутрішньовенних інфузій, катетеризацію, лабораторні дослідження (загальний аналіз крові), а також застосування медикаментів безпосередньо у клініці (антибіотики, протизапальні, кровоспинні, вітамінні препарати, плазмозамінники та метаболіки). До складу витрат також включено вартість захисних засобів, необхідних для післяопераційного відновлення (захисний комір, комбінезон, пелюшки), що є невід`ємною частиною процесу лікування.
За результатами детального перерахунку підтверджених та релевантних витрат, зафіксованих у чеках та рахунках ветеринарних установ (зокрема ФОП Христюк, ветеринарних клінік за адресами: АДРЕСА_1 , загальна сума доведеної майнової шкоди становить 39 557,00 грн.
Вказана сума витрат є співмірною із характером отриманих твариною ушкоджень (кусані інфіковані рани поперекового відділу, травми м`яких тканин, гостра кровотеча) та підтверджена документально належними, допустимими та достовірними доказами. 
Вимоги про відшкодування моральної шкоди є частково обґрунтованими, оскільки напад небезпечних собак на очах у власника, супроводжуваний травмуванням домашньої тварини та загрозою власному життю, беззаперечно спричиняє значні душевні страждання та психологічний стрес (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц).
Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, колегія суддів керується правовими позиціями Європейського суду з прав людини, викладеними у рішенні «Георгел та Джорджета Стойческу проти Румунії» (заява № 9718/03). Колегія суддів зважає на відмінність фактичних обставин зазначеної справи, де фізична шкода була заподіяна безпосередньо людині, від даної справи, де об`єктом фізичного впливу стала належна позивачці тварина. Проте, релевантним для даного спору є висновок ЄСПЛ про те, що психологічна травма та стан тривоги, викликані нападом собак, становлять самостійне втручання у право на повагу до приватного життя в аспекті захисту психологічної цілісності особи (ст. 8 Конвенції).
Визначаючи суму відшкодування у розмірі 40 000 грн, колегія суддів ураховує, що за обставин цієї справи сума моральної шкоди є співмірною із розміром підтверджених майнових збитків (39 557 грн). Такий підхід зумовлений тим, що тривалість та складність лікування постраждалої тварини безпосередньо відображають глибину та інтенсивність душевних страждань позивачки. 
Крім того, колегія зважає на те, що хоча позивачка не отримала задокументованих фізичних укусів, вона перебувала у зоні безпосереднього впливу джерела підвищеної небезпеки - неконтрольованої агресії двох тварин, об`єктивно не мала жодних гарантій власної безпеки та не могла передбачити, чи не буде вектор атаки перенесений з її собаки на неї саму. Таким чином, визначений розмір компенсації є пропорційним пережитому стресу, відповідає критеріям розумності та справедливості, а також враховує позитивне зобов`язання суду забезпечити ефективний захист психологічної цілісності особи від неправомірних дій приватних осіб.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апелянт довела факт завдання шкоди саме тваринами відповідачки, а остання не спростувала презумпцію своєї відповідальності як власника джерела підвищеної небезпеки.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуальних норм, із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовний вимог.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів, керуючись правилами ст. 141 ЦПК України, виходить з наступного.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 422,40 грн (1 211,20 грн за майнову вимогу та 1 211,20 грн за вимогу про відшкодування моральної шкоди).
Враховуючи, що майнову вимогу задоволено на 50,47% (39 557 грн від заявлених 78 375,91 грн), а вимогу про моральну шкоду на 40% (40 000 грн від заявлених 100 000 грн), з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за першу інстанцію у сумі 1 095 грн 79 коп.
За подання апеляційної скарги позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. Виходячи із загального співвідношення задоволених вимог до заявлених (44,6%), сума судового збору за апеляційний перегляд, що підлягає стягненню з відповідачки, становить 1 620 грн 59 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування майнової школи - 39 557 грн, та у відшкодування моральної шкоди - 40 000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1 095,79 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1 620,59 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 07 квітня 2026 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов