ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/33158/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року  м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Кравченка Є.Д.,
суддів: Осіпової О.О., Златіна С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі за адміністративним позовом ТОВ «САН-СІГМА» до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САН-СІГМА» звернулося до суду з позовом, відповідно до якого просило:
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.04.2025 № 367 про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані під багатофункціональний комплекс на просп. Героїв Сталінграда, 8а у Оболонському районі м. Києва» з обґрунтуванням, наведеним у листі, створеним Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в ЄДЕССБ 08.04.2025 (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ ZD01:6876-0831-6251-5064);
- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести зміни до Містобудівних умов та обмежень, затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 458 від 02.04.2021, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667 в частині: 
зміни назви об`єкту будівництва у новий редакції: «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) під багатофункціональний комплекс на просп. Володимира Івасюка, 8а у Оболонському районі м. Києва»,
доповнення пункту 3 розділу «Відповідність цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні» розділу «Загальні дані» реченням: «Договір оренди земельної ділянки, серія та номер 1076, виданий 16.05.2024 згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права: індексний номер витягу 378850859 від 16.05.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2936954980000, номер запису про інше речове право 55039644»,
зміни пункту 2 «Максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки» розділу «Містобудівні умови та обмеження», виклавши його в новій редакції: «Визначити відповідно до вимог ДБН Б.2.-12:2019 «Планування та забудова території», ДБН В.2.2-9:2018 «Будинки і споруди. Громадські будинки та споруди. Основні положення», ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги», із дотриманням нормативних побутових і протипожежних розривів, забезпеченням нормативної інсоляції та освітленості приміщень об`єкта та суміжної забудови. При розрахунку відсотку забудови земельної ділянки врахувати розміщення автостоянок (згідно з розрахунком необхідної кількості машино-місць) в межах земельної ділянки.».
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що дії відповідача щодо відмови у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва, зазначених в листі від 26 березня 2025 року вих. №26/03-01, є противоправними та підлягають скасуванню, оскільки суперечать містобудівному законодавству, що має наслідком порушення законних прав та охоронюваних інтересів позивача шляхом обмеження його в праві на реалізацію намірів забудови.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.04.2025 № 367 про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані під багатофункціональний комплекс на просп. Героїв Сталінграда, 8а у Оболонському районі м. Києва» з обґрунтуванням, наведеним у листі, створеним Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в ЄДЕССБ 08.04.2025 (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ ZD01:6876-0831-6251-5064).
Зобов`язано Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести зміни до Містобудівних умов та обмежень, затверджених наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 458 від 02.04.2021, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667 в частині:
- зміни назви об`єкта будівництва у новий редакції: «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) під багатофункціональний комплекс на просп. Володимира Івасюка, 8а у Оболонському районі м. Києва»; 
- доповнення пункту 3 розділу «Відповідність цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні» розділу «Загальні дані» реченням: «Договір оренди земельної ділянки, серія та номер 1076, виданий 16.05.2024. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права: індексний номер витягу 378850859 від 16.05.2024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2936954980000, номер запису про інше речове право 55039644»; 
- зміни пункту 2 «Максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки» розділу «Містобудівні умови та обмеження», виклавши його в новій редакції: «Визначити відповідно до вимог ДБН Б.2.-12:2019 «Планування та забудова території», ДБН В.2.2-9:2018 «Будинки і споруди. Громадські будинки та споруди. Основні положення», ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги», із дотриманням нормативних побутових і протипожежних розривів, забезпеченням нормативної інсоляції та освітленості приміщень об`єкта та суміжної забудови. При розрахунку відсотку забудови земельної ділянки врахувати розміщення автостоянок (згідно з розрахунком необхідної кількості машино-місць) в межах земельної ділянки.».
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що згідно із Генеральним планом міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:78:094:0006 визначено як « 03.15 Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови для реконструкції будівлі поливочної станції під фізкультурно-оздоровчий комплекс». Натомість, позивач у своїй заяві від 26.03.2025 фактично змінив концепцію забудови з фізкультурно-оздоровчого комплексу на багатофункціональний комплекс, що суперечить затвердженому Генеральному плану.
Крім того, апелянт зазначає, що збільшення висоти об`єкта до 30 метрів без відповідних змін у містобудівній документації на місцевому рівні є грубим порушенням вимог законодавства. Суд першої інстанції не з`ясував та не дав оцінки ключовій обставині справи - чи відповідають наміри позивача щодо будівництва багатофункціонального комплексу висотою 30 метрів вимогам Генерального плану міста Києва, який передбачає на даній земельній ділянці розміщення фізкультурно-оздоровчого комплексу.
На думку апелянта, подана позивачем заява «уточнення позовних вимог» не відповідає суті статті 47 КАС України та виходить за межі первісних заявлених позовних вимог. Вимоги ТОВ «САН-СІГМА» щодо внесення змін до МУО у новій редакції є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству.
Апелянт, також, зазначає про невідповідність поданих позивачем документів технічним вимогам ЄДЕССБ, у зв`язку із чим Реєстр будівельної діяльності не прийняв подані файли до обробки, а відповідальна посадова особа Департаменту була технічно позбавлена можливості створити електронний документ про внесення змін.
Крім того, апелянт стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що повноваження Департаменту щодо внесення змін до містобудівних умов та обмежень не є дискреційними, оскільки закон визначає лише один варіант правомірної поведінки - надати МУО або відмовити.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі за адміністративним позовом ТОВ «САН-СІГМА» до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 по справі № 320/33158/25 без змін.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в апеляційній інстанції, що ТОВ «Сан-Сігма» набуло право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: будівля поливочної станції (літ. Б), загальною площею 465,5 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 8а на підставі договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 26.09.2017, посвідченого Ярощук В.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним номером 1548, зазначені відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 26.09.2017 будівля, що є власністю позивача, розташована на земельній ділянці площею 0,32 га, з кадастровим номером: 8000000000:78:094:0006.
Відповідачем 02.04.2021 видано містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (реєстраційний номер 458) на реконструкцію будівлі поливочної станції (літ. Б) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані під багатофункціональний комплекс. Реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667 (статус документу: діючий). Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (реєстраційний номер 458) на реконструкцію будівля поливочної станції (літ. Б) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані під багатофункціональний комплекс було затверджено наказом № 458 від 02.04.2021 Київської міської державної адміністрації).
Відповідно до п. 3 Містобудівних умов та обмежень, кадастровий номер: 8000000000:78:094:0006 площа 032 га. Цільове призначення: 03.15. Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови для реконструкції будівлі поливочної станції під фізкультурно-оздоровчий комплекс з подальшими його експлуатацією та обслуговуванням. Функціональне призначення: територія громадських будівель і споруд згідно документу: Генеральний план міста Києва та проект планування його приміської зони на період до 2020 року затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.
Згідно із ч. 8 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника, що власне і підтвердив відповідач своїм листом вих. № 055-3814 від 12.03.2025.
На підставі договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. (реєстровий №1076), позивач 16.05.2024 набув право оренди земельної ділянки кадастровий номер: 8000000000:78:094:0006 площа 032 га по просп. Володимира Івасюка 8а (літера Б) в Оболонському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування будівлі поливочної станції (03.15. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови).
Внаслідок отримання права оренди на зазначену земельну ділянку у позивача виникла необхідність внесення змін до містобудівних умов та обмежень за номером ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667 для проектування об`єкту будівництва: «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані під багатофункціональний комплекс на просп. Героїв Сталінграда, 8а у Оболонському районі м. Києва», а саме: 
- в частині доповнення інформації щодо земельної ділянки, кадастровий номер: 8000000000:78:094:0006, вказавши: договір оренди земельної ділянки, серія та номер 1076, виданий 16.05.2024; 
- скоригувати назву об`єкта будівництва, вказавши: «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) під багатофункціональний комплекс на просп. Володимира Івасюка, 8а у Оболонському районі м. Києва». 
Отже, внаслідок набуття права оренди на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, позивач вирішив змінити власні містобудівні наміри, тобто здійснювати реконструкцію будівлі в межах земельної ділянки з можливістю зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані.
Позивач листом від 26.03.2025 № 26/03-01 звернувся через ЦНАП до суб`єкта надання послуг - Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за отриманням адміністративної послуги - внесення змін до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, адреса об`єкту - просп. Володимира Івасюка 8а (колишня назва - проспект Героїв Сталінграда 8а). 
До заяви було додано документи:
- викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;
- інформація з ДРРП на нерухоме майно;
- витяг ДЗК;
- технічний паспорт;
- договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості;
- рішення КМР про передачу земельної ділянки;
- договір оренди земельної ділянки;
- погодження ТОВ «КУА «Крістал Ессет Менеджмент» щодо здійснення реконструкції будівлі;
- лист Департаменту містобудування та архітектури КМДА про підтвердження наявності в реєстрі ЄДЕССБ містобудівних умов та обмежень за номером ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667.
У листі від 26.03.2025 №26/03-01 позивач надав опис містобудівних намірів, а саме: «Орієнтовна проектна виcота комплексу 30,0 метрів. 
Гранична висота об`єкта проектування в БСВ (балтійська система висот): 
- абсолютна відмітка поверхні землі в центрі ділянки будівництва в БСВ - 100,3 м.; 
- абсолютна відмітка найвищої точки запланованого об`єкта будівництва в БСВ - 130,3м; 
- географічні координати об`єкта будівництва у всесвітній геодезичній системі коордінат WGS-84 в центрі будівельного майданчику: широта - 50030' 07,2'', довгота - 30030' 56,2''.
Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 08.04.2025 за реєстраційним номером ZD01:6876-0831-6251-5064 через систему ЄДЕССБ повідомив позивача про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.
Відмовляючи у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень, відповідач зазначає про відсутність зазначених намірів, які необхідні для прийняття рішення про внесення змін до містобудівних умов та обмежень, оскільки відповідно до пункту 8 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 № 45, назва об`єкта будівництва за проектною документацією має відповідати завданню на проектування, не змінюватися на всіх стадіях проектування та відображати вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) та його місце розташування. 
Відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва: «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані під багатофункціональний комплекс на просп. Героїв Сталінграда, 8а у Оболонському районі м. Києва» було затверджено наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 367 від 08.04.2025.
Позивач не погодившись із відмовою відповідача у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва, звернувся до суду з позовом у цій справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI).
За змістом статті 6 цього Закону № 3038-VI управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), утворений відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у складі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за рішенням Київської міської ради від 20.06.2022 № 28/28. 
Відповідно до підпункту 4.1. пункту 4 Положення про Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2023 № 6293/6334, серед основних завдань Департаменту є забезпечення реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури на території міста Києва. 
Згідно із п.5.40. Положення № 6293/6334 Департамент відповідно до покладених на нього завдань надає містобудівні умови та обмеження. 
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 26 Закону № 3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. 
Згідно із пунктом 1) частини 5 статті 26 Закону № 3038-VI першим етапом в реалізації наміру будівництва є отримання замовником або проектувальником вихідних даних. 
Основними ж складовими вихідних даних, у розумінні частини першої статті 29 Закону №3038-VI є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. 
Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією (пункт 8 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI). 
Згідно із частинами 2-5 статті 29 Закону №3038-VI фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 
1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 
2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);
3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000. 
Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 
1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 
2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника або за рішенням адміністративного суду. 
Згідно положення ч. 4 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 7 Постанови КМ України від 13.04.2011 №466, згідно з якими реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.
Суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що після отримання у користування земельної ділянки для експлуатації та обслуговування будівлі поливочної станції обмеження щодо реконструкції даної будівлі без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані уже не діють, і що наміри реконструкції будівлі поза зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. 
Відповідно до ч. 8 ст. 29 Закону №3038-VI позивачу надано право на внесення змін до містобудівних умов та обмежень, чинних на дату внесення відповідних змін (лист Департаменту вих. №055-3814 від 12.03.2025 про наявність в реєстрі ЄДЕССБ містобудівних умов та обмежень за номером ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667).
Суд звертає увагу, що Закон №3038-VI не містить окремого порядку внесення змін до містобудівних умов та обмежень, при цьому передбачає можливість внесення змін до них.
Враховуючи наведені положення чинного законодавства України, повноваженнями по внесенню змін до оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень наділений виключно відповідач, водночас, оскільки внесення змін до Містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган влади, що їх надав, у тому числі за рішенням суду, та враховуючи, що відповідач не довів не реалізування ним всіх дискреційних повноважень щодо звернення позивача про внесення змін до Містобудівних умов та обмежень, суд погоджується із доводами позивача про допустимість такого способу захисту як зобов`язання про внесення змін до Містобудівних умов та обмежень.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону № 3038-VI рішення про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстави відмови приймається за умови забезпечення права особи на участь в адміністративному провадженні, передбаченого Законом України "Про адміністративну процедуру", у строк, що не перевищує строк, встановлений для їх надання.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, відповідач у своєму листі (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ ZD01:6876-0831-6251-5064) обґрунтував свою відмову у внесенні змін до чинних містобудівних умов та обмежень лише «відсутністю зазначених намірів, необхідних для прийняття рішення про внесення змін до містобудівних умов та обмежень, оскільки відповідно до пункту 8 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 № 45, назва об`єкта будівництва за проектною документацією має відповідати завданню на проектування, не змінюватися на всіх стадіях проектування та відображати вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) та його місце розташування.».
Суд не погоджується з твердженням апелянта, що причиною для відмови у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень стало те, що назва об`єкта будівництва за проектною документацією має відповідати завданню на проектування, не змінюватися на всіх стадіях проектування. 
Пункт 8 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 № 45, про порушення якого стверджує відповідач, закріплює, що назва об`єкта будівництва за проектною документацією має відповідати завданню на проектування, не змінюватися на всіх стадіях проектування та відображати вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) та його місце розташування. У той же час, за правилами частини першої статті 29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Відповідно до частини 10 статті 29 Закону №3038-VI завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об`єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень.
Норми пункту 4 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 №45, на який посилається відповідач в обґрунтування відмови, який визначає процедуру розроблення проектної документації на будівництво об`єктів та поширюється на суб`єктів містобудування, повністю дублюють норми частини 10 статті 29 Закону №3038-VI.
Отже, враховуючи приписи статті 29 Закону №3038-VI, містобудівні умови та обмеження не тільки є відмінним від завдання на проектування документом, але більш того, отримання містобудівних умов та обмежень передує складанню завдання на проектування, тому посилання відповідача на пункт 8 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів є безпідставним та необґрунтованим.
Суд критично оцінює посилання відповідача, що назва об`єкта будівництва за проектною документацією має відповідати завданню на проектування, не змінюватися на всіх стадіях проектування та відображати вид будівництва (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) та його місце розташування.
Так, містобудівні умови та обмеження за номером ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667 визначають назву об`єкта будівництва як «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані під багатофункціональний комплекс на просп. Героїв Сталінграда, 8а у Оболонському районі м. Києва» (вид будівництва зазначено реконструкцію), при цьому згідно листа позивача від 26.03.2025 щодо внесення змін в містобудівні умови та обмеження за номером ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667 містить назву об`єкта будівництва - «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) під багатофункціональний комплекс на просп. Володимира Івасюка, 8а у Оболонському районі м. Києва», (вид будівництва - реконструкція), тобто вид будівництва не змінюється.
Отже, і така підстава для відмови у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень не знаходить свого підтвердження.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що у листі за вих. №26/03-01 від 26 березня 2025 року щодо внесення змін в містобудівні умови та обмеження за номером ЄДЕССБ МU01:2114-6021-9220-9667 були чітко визначені містобудівні наміри - «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) під багатофункціональний комплекс на просп. Володимира Івасюка, 8а у Оболонському районі м. Києва». 
Суд зазначає, що в перелік обов`язкових документів, визначених частиною третьою статті 29 Закону № 3038-VI не входить надання документів із зазначенням «намірів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень». 
Крім того, приписами частини третьої статті 29 Закону №3038-VI для одержання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва визначено вичерпний перелік документів, які подаються замовником будівництва (реконструкції), який має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи.
Натомість, відповідачем у своєму листі (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ ZD01:6876-0831-6251-5064) не було зазначено жодної підстави, зазначеної в частині 4 статті 29 Закону №3038-VI, для відмови у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування наказу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.04.2025 №367 про відмову у внесенні змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція будівлі поливочної станції (літ. Б) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані під багатофункціональний комплекс на просп. Героїв Сталінграда, 8а у Оболонському районі м. Києва» з обґрунтуванням, наведеним у листі, створеним Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в ЄДЕССБ 08.04.2025 (реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ ZD01:6876-0831-6251-5064).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що внаслідок отримання позивачем права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:78:094:0006 площа 032 га по просп. Володимира Івасюка 8а (літера Б) в Оболонському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування будівлі поливочної станції (03.15. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) на підставі договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2024 року, для реалізації своїх містобудівних намірів, а саме здійснення реконструкції Об`єкту за межами зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані, без змін п.2. «Максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки» розділу «Містобудівні умови та обмеження» зазначених містобудівних умов та обмежень, позивач має право на внесення змін в містобудівні умови та обмеження. 
Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про внесення змін до містобудівних умов та обмежень в частині зміни назви об`єкту будівництва, доповнення інформації щодо права користування земельною ділянкою та зміни пункту 2 «Максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки» відповідно до чинних будівельних норм є ефективним способом захисту, що відповідає змісту відповідного права та інтересу позивача, характеру порушення прав та інтересів з боку відповідача.
Визначення органом місцевого самоврядування позивачеві відповідного цільового використання земельної ділянки і ненадання йому містобудівних умов та обмежень, на підставі яких і реалізується цільове використання земельної ділянки, є порушенням права позивача на мирне володіння його власністю (яким у розумінні ст.1 Першого протоколу є і право користування), що полягає у перешкоджанні у цільовому використанні земельної ділянки.
Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права мас бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Олссон проти Швеції» (Olssonv. Sweden) від 24 березня 1988 року дійшов висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.
Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави. Під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
З огляду на наведене дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Повноваження щодо надання містобудівних умов і обмежень (так само як внесення змін вже до діючих містобудівних умов та обмежень) чи надання мотивованої відмови у його їх наданні регламентовано положеннями Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Підстави, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі підстави відсутні, орган влади повинен надати містобудівні умови та обмеження або внести до них зміни. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати містобудівні умови та обмеження або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17, від 14 серпня 2019 року у справі № 0640/4434/18, від 12 вересня 2019 року у справі № 0640/4248/18, від 03.04.2020 № 640/18866/18, від 16.03.2021 № 640/565/19.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
З огляду на викладене суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Суд враховує, що позивачем під час звернення до Департаменту містобудування та архітектури було чітко зазначено наміри, які необхідні для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, а також для внесення змін до вже виданих містобудівних умов та обмежень, та надано всі необхідні документи, визначенні чинним законодавством, а відповідачем протиправно відмовлено у внесенні змін до виданих 02.04.2021 містобудівних умов та обмежень на підставі правомірної вимоги позивача.
Враховуючи викладене, зобов`язання відповідача внести зміни до містобудівних умов та обмежень не є втручанням у дискреційні повноваження Департаменту містобудування та архітектури та відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.
При цьому, містобудівні умови та обмеження є лише складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Будівництво об`єкта є багатоскладовою діяльністю, до якої на кожному із етапів залучаються відповідні компетентні суб`єкти, які проводять експертизу проектної документації на будівництво об`єкта у передбачених законом випадках, вирішують питання щодо можливості видачі суб`єкту господарювання дозволів (в тому числі на виконання будівельних робіт), щодо можливості прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та реєстрації права власності на нього.
Відповідні контролюючі органи на кожному з етапів будівництва у разі виявлення обставин, з якими законодавець пов`язує обмеження в частині виконання робіт з будівництва об`єкта (в тому числі встановлення порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил), можуть застосувати до суб`єкта господарювання відповідні заходи, в тому числі скасувати містобудівні умови та обмеження, анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт, зупиняти виконання будівельних робіт тощо.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.03.2021 у справі № 640/565/19 (№ К/9901/20929/19).
Твердження апелянта, що заява про уточнення позовних вимог фактично є новим позовом, також є помилковим у контексті цієї справи.
Дійсно, за загальним правилом зміна одночасно предмета і підстав позову означає пред`явлення нового позову.
Однак частина третя статті 47 КАС України є спеціальною нормою, яка допускає таку зміну у разі нового розгляду справи, за умови, що зміна зумовлена новими фактичними обставинами, спірні правовідносини залишаються тими самими, нові вимоги стосуються того ж правового конфлікту між тими ж сторонами.
У даній справі позивач не змінює ані характеру спірних правовідносин, ані кола суб`єктів владних повноважень, дії/бездіяльність яких оспорюється. Зміна полягає у конкретизації та корекції способів захисту.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач діяв у межах наданого йому процесуального права, а його заява про уточнення позовних вимог подана обґрунтовано та з урахуванням фактичних обставин справи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вимоги апеляційної скарги відповідача задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Із урахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Є.Д. Кравченко 

Судді: О.О. Осіпова

С.В. Златін